St.prp. nr. 23

(1996-97)

Om samtykke til godkjenning av EØS-komitéens beslutning nr. 42/96 og 43/96 av 28. juni 1996 om endring av vedlegg XVIII til EØS-avtalen

Tilråding fra Utenriksdepartementet av 22. november 1996, godkjent i statsråd samme dag.

Dokumentet på regjeringen.no

0 Bakgrunn

Innlemmelse i EØS-avtalen av direktiv om organisering av arbeidstiden og direktiv om vern av unge personer på arbeidsplassen.

1 Bakgrunn

EØS-komitéens beslutning nr. 42/96 og 43/96 gjelder innlemmelse i EØS-avtalen av Rådsdirektiv 93/104/EF av 23. november 1993 om visse aspekter ved organisering av arbeidstiden og Rådsdirektiv 94/33/EF av 22. juni 1994 om vern av unge personer på arbeidsplassen.

Direktivene er minimumsdirektiver og er derfor ikke til hinder for at det enkelte land opprettholder eller innfører regler som gir arbeidstakerne bedre vern. Fristen for gjennomføring av direktivene i nasjonal rett i EU er satt til 23. november 1996 for direktivet om organisering av arbeidstiden og 22. juni 1996 for direktivet om arbeid av barn og unge.

I forberedelsen av EØS-avtalen ble partene tidlig enige om at arbeidsrett, sikkerhet på arbeidsplassen og lik behandling av kvinner og menn burde inngå i EØS-avtalen. Gjeldende regler på dette området er inntatt i vedlegg XVIII til EØS-avtalen, jf St.prp. nr. 100 (1991-92), som i 1994 ble utvidet ved den såkalte tilleggsavtalen til EØS-avtalen, jf. St.prp. nr. 40 (1993-94).

Spørsmålet om innlemmelse av direktivene i EØS-avtalen har vært diskutert i EØS-organene. Ved EØS-komitéens beslutning nr. 42/96 og 43/96 av 28. juni 1996 om endring av vedlegg XVIII til EØS-avtalen ble de to direktivene besluttet innlemmet i EØS-avtalen. For Norges del ble dette gjort med forbehold om Stortingets samtykke. EØS-komitéens beslutninger og direktivene i norsk oversettelse følger som trykte vedlegg til proposisjonen.

2 Nærmere om direktivene

Direktiv 93/104/EF om organisering av arbeidstiden

Direktivet, jf vedlegg 2, er et minimumsdirektiv som har til formål å forbedre arbeidstakernes arbeidsvilkår. For å verne arbeidstakernes helse og sikkerhet fastsetter direktivet visse minimumskrav i forbindelse med organisering av arbeidstiden. Direktivet henviser til EUs rammedirektiv på arbeidsmiljøområdet, direktiv 89/391/EØF som inngår i EØS-avtalen, samt til ILOs prinsipper for organisering av arbeidstiden, herunder prinsippene om nattarbeid.

Direktivets sentrale artikler fastsetter regler om lengden av daglige og ukentlige hvileperioder, pauser, maksimal ukentlig arbeidstid, herunder overtid. Direktivet har videre regler om ferie og visse forhold ved skiftarbeid og nattarbeid, blant annet regler om helsekontroll og omplassering av nattarbeidere.

Det er særskilt presisert at direktivets bestemmelser ikke kan gi et medlemsland gyldig grunn til å fastsette regler eller tillate inngåelse av avtaler som innebærer en senking av gjeldende vernebestemmelser. Direktivet inneholder imidlertid bestemmelser som i stor grad åpner for at det på visse vilkår kan tillates avvik fra direktivets hovedbestemmelser.

Artikkel 1 definerer direktivets virkeområde. I utgangspunktet gjelder direktivet alle typer virksomheter, både private og offentlige virksomheter. Følgende sektorer er unntatt på grunn av at det utføres arbeid av særlige art; luft-, jernbane-, vei- og sjøtransport, fart på innenriks vannveier og innsjøer, havfiske, andre aktiviteter til sjøs (herunder offshorevirksomhet), samt virksomhet som utøves av leger under utdanning.

Artikkel 2 definerer de viktigste begrepene i direktivet, slik som arbeidstid, hvileperiode, nattetid, nattarbeidere, skiftarbeid og skiftarbeider.

Artikkel 3 fastsetter at enhver arbeidstaker skal sikres en sammenhengende hvileperiode på minst 11 timer innenfor hver 24-timers periode.

Artikkel 4 fastsetter at enhver arbeidstaker skal sikres en pause dersom den daglige arbeidstiden overstiger 6 timer.

Artikkel 5 fastsetter at arbeidstakere har krav på en sammenhengende ukentlig hvileperiode på 24 timer i tillegg til den daglige fritiden på 11 timer, dvs. til sammen 35 timer ukentlig hviletid. Den ukentlige hvileperioden skal som hovedregel omfatte søndagen, og kan reduseres ned til 24 timer, dersom det foreligger saklige, tekniske eller organisatoriske grunner til dette.

Direktivet åpner for gjennomsnittsberegning av den ukentlige hviletiden over en periode på høyst 14 dager (jf artikkel 16).

Artikkel 6 fastsetter at den gjennomsnittlige ukentlige arbeidstiden, inkludert overtid, ikke skal overstige 48 timer. Rammen for den maksimale ukentlige arbeidstiden skal fastsettes ved lov eller gjennom tariffavtale. Medlemsstatene kan ved lov fastsette regler om en referanseperiode for gjennomsnittsberegning av den ukentlige arbeidstiden for en periode på høyst 4 måneder (jf artikkel 16). Det kan fastsettes ytterligere unntak fra beregningsperiodens lengde ved lov eller gjennom tariffavtale, jf artikkel 17.

Artikkel 7 fastsetter at enhver arbeidstaker skal sikres rett til en årlig betalt ferie på minst fire uker, i samsvar med vilkårene for rett til, eller tildeling av en slik ferie i henhold til nasjonal lovgivning eller praksis.

Artikkel 8 fastsetter at normalarbeidstiden for nattarbeidere ikke skal overstige 8 timer i gjennomsnitt over en 24-timers periode. Medlemsstatene kan selv fastsette referanseperioden for gjennomsnittsberegning, definert i samråd med partene i arbeidslivet eller i tariffavtale eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet, jf artikkel 16.

For nattarbeid som innebærer særlig risiko eller betydelig fysiske eller mentale belastninger, skal det ikke arbeides mer enn 8 timer innenfor en periode på 24 timer. Det tillates ikke gjennomsnittsberegning i dette tilfellet.

Artikkel 9 fastsetter at arbeidstakere som regelmessig arbeider nattarbeid skal tilbys gratis helsekontroll innen de settes til arbeid og deretter med jevne mellomrom. Nattarbeidere som får helseproblemer, som det er påvist har sammenheng med nattarbeidet, skal når det er mulig overføres til dagarbeid som de er skikket til/passende dagarbeid.

Artikkel 10 gir medlemsstatene mulighet til å fastsette bestemmelser som stiller visse vilkår (garantier) for eller gir bestemte rettigheter til bestemte kategorier nattarbeidere som utsettes for sikkerhets- og helserisiko på grunn av sitt arbeid.

Artikkel 11 fastsetter at det skal treffes tiltak som pålegger arbeidsgiver, som regelmessig bruker nattarbeidere, å informere vedkommende myndighet om dette, dersom slike opplysninger kreves fremlagt.

Artikkel 12 fastsetter at medlemsstatene skal treffe tiltak for å sikre nattarbeidere og skiftarbeidere et nivå for vern av sikkerhet og helse som er tilpasset arbeidets art.

Artikkel 13 fastsetter at det skal treffes de tiltak som er nødvendig for at arbeidsgiver, som planlegger å organisere arbeidet etter en viss rytme, tar hensyn til det alminnelige prinsippet om at arbeidet skal tilpasses mennesket. Regelen tar særlig sikte på å dempe virkningene av monotont og ensformig gjentakelsesarbeid avhengig av virksomhetstype og kravene om sikkerhet og helse.

Artikkel 14 fastsetter at bestemmelsene i dette direktivet ikke får anvendelse der andre fellesskapsrettsakter inneholder mer spesifikke krav på området med hensyn til visse yrker eller former for virksomheter.

Artikkel 15 fastsetter at direktivet ikke skal berøre medlemsstatenes rett til å anvende eller innføre lover/forskrifter, eller til å fremme eller tillate anvendelsen av tariffavtaler/avtaler mellom partene i arbeidslivet, som er gunstigere for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet.

Artikkel 16 fastsetter nærmere regler om adgangen til gjennomsnittsberegning av ukentlig hviletid, ukentlig arbeidstid og nattarbeidets lengde, jf artikkel 5, 6 og 8.

Artikkel 17 regulerer adgangen til å gjøre unntak fra direktivets bestemmelser.

Etter artikkel 17.1 kan det gjøres unntak fra reglene om daglig hviletid, pauser, ukentlig hviletid, lengden på ukentlig arbeidstid og nattarbeid, samt perioden for gjennomsnitts-beregning av ukentlig arbeidstid og nattarbeid for visse typer av arbeid. Det kan blant annet gjøres unntak for arbeid der arbeidstidens lengde ikke kan måles eller forhåndsfastsettes, samt når arbeidstiden kan fastsettes av arbeidstakerne selv. Direktivet gir en ikke uttømmende liste over hvilke kategorier av arbeidstakere som kan unntas. Som eksempel kan nevnes; personer med lederfunksjoner, arbeidende familiemedlemmer og arbeidstakere med arbeid knyttet til religiøse seremonier.

Forutsetningen for unntaksmulighetene etter artikkel 17.1 er at de alminnelige prinsippene for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet overholdes.

I følge artikkel 17.2 kan det gjøres unntak gjennom lov eller tariffavtale fra de samme bestemmelser som under artikkel 17.1, med unntak av regelen om maksimal ukentlig arbeidstid i artikkel 6. Det kan gjøres unntak for en rekke virksomheter og arbeidsoperasjoner som nevnes i direktivet, herunder blant annet vakt- og overvåkningspersonell, arbeidstakere på havner og flyplasser, ansatte innen media, post- og telekommunikasjon, ambulansepersonell, brannvesen og sivilforsvar, samt personell ved sykehus og fengsel og ansatte innen gass-, vann- og el-produksjon samt annen offentlig servicevirksomhet.

Unntak fra de nevnte bestemmelser i direktivet kan også gjøres for industrivirksomhet med kontinuerlig drift, og andre aktiviteter som forskning, jordbruk og turisme, samt for arbeid i forbindelse med ulykker eller andre uforutsette hendelser.

Etter artikkel 17.3 kan det gjøres unntak fra de samme bestemmelser (dvs artikkel 3,4,5,8 og 16) gjennom tariffavtale som inngås mellom partene på sentralt, regionalt eller lavere plan. Unntakene kan avtales for samtlige sektorer.

Forutsetningen for unntaksmulighetene etter artikkel 17.2 og 17.3 er at arbeidstakerne tildeles tilsvarende kompenserende hviletid eller i særlige tilfeller, der slike kompenserende hviletider ikke er mulig, at det sørges for et passende vern av arbeidstakerne.

Ifølge artikkel 17.4 er det adgang til å gjøre unntak fra regelen om gjennomsnittsberegning av den maksimale ukentlige arbeidstiden, jf artikkel 16.2 I utgangspunktet tillates beregningsperioder for gjennomsnittsberegning på opptil 6 måneder. Det tillates videre at det ved tariffavtale eller ved avtale mellom partene i arbeidslivet inngås avtaler som fastsetter beregningsperioder på opptil 12 måneder. Unntak tillates bare i den grad det foreligger saklige, tekniske og organisatoriske grunner, samt at de alminnelige prinsipper for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet blir overholdt.

Artikkel 18 inneholder diverse sluttbestemmelser, herunder blant annet fristen for gjennomføring av direktivets bestemmelser, som er 23. november 1996. Videre åpner bestemmelsen for at medlemsstatene på visse vilkår kan unnlate å anvende artikkel 6 om maksimum ukentlig arbeidstid. Forutsetningen er at de alminnelige prinsippene for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet overholdes og at det fastsettes de nødvendige tiltak for å sikre at;

ingen arbeidsgiver krever at en arbeidstaker arbeider mer enn 48 timer i løpet av en syvdagersperiode, beregnet som gjennomsnitt for referanseperiode som nevnt i artikkel 16 nr. 2, med mindre arbeidsgiver har fått arbeidstakers samtykke til å utføre et slikt arbeid,

ingen arbeidstaker lider skade av at han/hun ikke er villig til å gi sitt samtykke til å utføre et slikt arbeid,

arbeidsgiver fører ajourførte registre over alle arbeidstakere som utfører et slikt arbeid,

registrene blir stilt til rådighet for myndighetene, som kan forby eller begrense muligheten til å overskride direktivets rammer for den gjennomsnittlige ukentlige arbeidstiden.

Direktiv 94/33/EF om vern av unge personer på arbeidsplassen

Direktivet, jf vedlegg 4, er et minimumsdirektiv som har til formål å beskytte unge personer mot økonomisk utnytting og mot ethvert arbeid som kan skade deres sikkerhet, helse og deres fysiske, mentale eller sosiale utvikling eller gripe forstyrrende inn i deres utdanning. Med unge personer menes personer under 18 år. Med barn menes personer som er under 15 år eller som følger obligatorisk heltidsundervisning. Med ungdom menes personer som har fylt 15 år og som ikke lenger følger obligatorisk heltidsundervisning. Den totale arbeidstid, medregnet eventuelt merarbeid for arbeidstakere under 18 år skal begrenses. Videre skal nattarbeid forbys, med unntak av arbeid i visse særlige virksomhetssektorer. Medlemsstatene skal også sørge for at arbeidsgiver sikrer unge arbeidsvilkår som er tilpasset deres alder.

Artikkel 1 fastsetter at direktivets formål er å sikre at medlemsstatene treffer nødvendige tiltak for å forby barnearbeid, og at minstealder for adgang til sysselsetting eller arbeid som utgangspunkt er 15 år. Medlemsstatene skal sørge for at ungdommers arbeid er strengt regulert og vernet i samsvar med reglene i dette direktivet.

Artikkel 2 fastsetter direktivets virkeområde, som omfatter enhver person under 18 år som har en arbeidsavtale eller et arbeidsforhold som definert i nasjonal lovgivning. Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift fastsette at direktivet ikke kommer til anvendelse på tilfeldig eller kortvarig arbeid som utføres i privat husholdning eller i en familiebedrift, som verken betraktes som uheldig, skadelig eller farlig for unge personer.

Artikkel 3 definerer de viktigste begrepene i direktivet, slik som ung person, barn, ungdom, lett arbeid, arbeidstid og hvileperiode.

Artikkel 4 åpner for at det kan fastsettes unntak fra forbudet mot barnearbeid, dvs. for barn under 15 år (jf artikkel 1). Det kan fastsettes særlige regler for sysselsetting av barn som har fylt 14 år og som arbeider som ledd i en ordning med vekslende teoretisk og praktisk utdanning eller bedriftsintern opplæring. Barn som har fylt 14 år kan utføre lettere arbeid under nærmere fastsatte arbeidsvilkår. Barn som har fylt 13 år kan også utføre lettere arbeid i et begrenset antall timer i uken og i nærmere bestemte arbeidskategorier.

Artikkel 5 regulerer adgangen til bruk av barn for opptreden i kulturell, kunstnerisk, sportslig eller reklamemessig sammenheng. Det skal innhentes tillatelse fra vedkommende myndighet i hvert enkelt tilfelle, og tillatelse skal gis under bestemte vilkår.

Artikkel 6 pålegger arbeidsgiver en særlig plikt til å foreta en risikovurdering, iverksette nødvendige tiltak, herunder å gi tilstrekkelig informasjon og opplæring ved sysselsetting av unge personer. Dersom risikovurderingen viser at det kan være fare for de unges sikkerhet, fysiske eller mentale helse eller utvikling, skal det sikres gratis og relevant vurdering og kontroll av de unges helse. Foresatte skal få tilstrekkelig informasjon om eventuelle risikoer og alle tiltak som blir truffet med hensyn til sikkerhet og helse.

Artikkel 7 fastsetter forbud mot at unge personer skal sysselsettes i bestemte typer arbeid. Dette gjelder arbeid som innebærer særlig risiko for helseskade og som er nærmere definert i et eget vedlegg til direktivet. Opplistingen er ikke uttømmende. Som eksempel kan nevnes; arbeid med giftige og helsefarlige stoffer, stråling, støy og arbeid som objektivt sett overstiger unge personers fysiske eller psykiske kapasitet. Ungdom under yrkesopplæring kan likevel settes til slikt arbeid på nærmere bestemte vilkår.

Artikkel 8 fastsetter arbeidstiden for barn og ungdom (unge personer).

Arbeidstiden for barn er:

A.

8 timer per dag og 40 timer per uke for arbeid som ledd i en ordning med vekslende teoretisk og praktisk opplæring eller utplassering i et foretak,

B.

2 timer per undervisningsdag og tolv timer per uke for arbeid som utføres under skolegang, men utenfor skoletid. Den daglige arbeidstid må ikke under noen omstendighet overstige 7 timer. Grensen kan heves til 8 timer for barn som har fylt 15 år,

C.

7 timer per dag og 35 timer per uke for lettere arbeid som utføres i en skolefri periode på minst en uke, disse grenser kan heves til 8 timer per dag og 40 timer per uke for barn som har fylt 15 år,

D.

7 timer per dag og 35 timer per uke for lettere arbeid som utføres av barn som ikke lenger følger obligatorisk heltidsundervisning.

Arbeidstiden for ungdomer: 8 timer per dag og 40 timer per uke.

Dersom unge personer er ansatt hos flere arbeidsgivere, skal utførte arbeidsdager og arbeidstimer legges sammen.

Det gis adgang for myndighetene til å fastsette visse unntak fra de generelle rammebetingelsene om arbeidstid.

Artikkel 9 regulerer adgangen til å benytte unge personer til nattarbeid. Barn skal etter denne bestemmelsen ikke arbeide mellom kl. 20:00 og 06:00. Ungdom skal ikke arbeide mellom kl. 22:00 og 06:00 eller mellom kl. 23:00 og 07:00. Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift tillate nattarbeid for ungdom som arbeider innen særskilte virksomhetssektorer. Ungdom som settes til nattarbeid, skal ha tilbud om gratis helsekontroll, med mindre de rent unntaksvis arbeider i denne perioden.

Artikkel 10 fastsetter rammer for daglige og ukentlige hvileperioder.

Barn skal ha en sammenhengende hvileperiode på minst 14 timer for hvert døgn. Ungdom skal ha en sammenhengende hvileperiode på minst 12 timer for hvert døgn. Det kan ved nasjonale bestemmelser fastsettes at disse hvileperiodene kan avbrytes ved aktivitet som karakteriseres av oppdelte eller korte arbeidsperioder i løpet av dagen.

Unge personer skal ha minst to dager hvileperiode i uken og om mulig i sammenheng. Hvileperioden kan reduseres, men må under ingen omstendighet være under 36 timer sammenhengende. Som utgangspunkt skal søndagen være omfattet av denne perioden.

Det kan ved nasjonale bestemmelser fastsettes regler som tillater fravikelse i ovennevnte hvileperioder for ungdom innenfor visse virksomhetssektorer. Dette gjelder arbeid som utføres i følgende sektorer; innen skipsfarts- og fiskerisektoren, i tilknytning til de væpnede styrker eller politiet, på sykehus eller lignende virksomheter, innen landbruket, innen turistnæringen eller i hotell- og restaurantbransjen og virksomhet som særpreges ved oppstykkede arbeidsperioder i løpet av dagen. Unntakene kan bare fastsettes i den grad det er objektive grunner for det og dersom ungdommene får tildelt en passende kompenserende hvileperiode.

Artikkel 11 fastsetter at barn som følger obligatorisk heltidsundervisning, i det omfang det er mulig, skal ha en helt arbeidsfri periode i løpet av skoleferien.

Artikkel 12 fastsetter krav til daglige pauser for unge personer på minst 30 minutter, om mulig sammenhengende, dersom arbeidstiden overstiger 4 1/2 time.

Artikkel 13 fastsetter at medlemsstatene ved nasjonale regler kan fravike direktivets bestemmelser om arbeidstid, nattarbeid og hvileperioder i force majeure tilfeller.

Artikkel 14 pålegger medlemsstatene å fastsette nødvendige tiltak som skal anvendes ved overtredelse av direktivets bestemmelser.

Artikkel 15 fastsetter regler for tilpasning av den tekniske utvikling av internasjonale regler mv på det området direktivet omhandler, blant annet i tilknytning til visse prosesser og arbeid som ikke kan utføres av unge personer.

Artikkel 16 inneholder en klausul mot nivåsenkning. Gjennomføring av direktivet gir ikke grunnlag for å senke den alminnelige nivå for vern av arbeidstakerne etter gjeldende nasjonale bestemmelser.

Artikkel 17 fastsetter diverse sluttbestemmelser, blant annet at fristen for gjennomføring i nasjonal rett i medlemslandene av direktivets bestemmelser er 22. juni 1996.

3 EØS-komitéens beslutning

Som ledd i det gjensidige samarbeidet i EØS vedtok EØS-komitéen den 28. juni 1996 å innlemme Rådsdirektiv 93/104/EF av 23. november 1993 om visse aspekter ved organisering av arbeidstiden og Rådsdirektiv 94/33/EF av 22. juni 1994 om vern av unge personer på arbeidsplassen (EØS-komitéens beslutning nr. 42/96 og 43/96).

EØS-komitéens beslutninger inneholder begge en innledning og 4 artikler. I innledningene henvises det til EØS-avtalen, med spesiell henvisning til artikkel 98 som gir mulighet til å endre vedleggene til avtalen gjennom vedtak i EØS-komitéen.

I EØS-komitéens beslutning nr. 42/96, jf vedlegg 1, blir det slått fast at Rådsdirektiv 93/104/EF skal innlemmes i EØS-avtalen. Beslutningens artikkel 1 fastsetter at direktivet skal innlemmes som et nytt punkt 28 i vedlegg XVIII i EØS-avtalen.

EØS-komitéens beslutning nr. 43/96, jf vedlegg 2, slår fast at Rådsdirektiv 94/33/EF skal innlemmes i EØS-avtalen. Beslutningens artikkel 1 fastsetter at direktivet skal innlemmes som et nytt punkt 29 i vedlegg XVIII til EØS-avtalen.

Begge beslutningenes artikkel 2 slår fast at direktivene skal gjelde på norsk og islandsk på lik linje med andre språk i Fellesskapets medlemsland.

Artikkel 3 slår i begge beslutningene fast at disse skal gjelde fra 1. desember 1996, forutsatt at alle parter har meldt fra at interne godkjenningsprosedyrer er fullførte. For Norge innebærer dette at Stortingets samtykke må innhentes etter § 26 andre ledd i Grunnloven, da gjennomføring i norsk rett krever lovendring. I denne forbindelse vil det bli utarbeidet det en egen Odelstingsproposisjon.

I begge beslutningene slås det fast i Artikkel 4 at EØS-komitéens beslutninger skal kunngjøres i EF-tidendes EØS-avdeling.

4 Forholdet til norsk rett og vurderinger i forhold til EØS-avtalen

Direktivet om organisering av arbeidstiden

Bestemmelsene i arbeidsmiljøloven kapittel X inneholder en omfattende regulering av ulike arbeidstidsordninger. Ordningen av arbeidstiden er en viktig arbeidsmiljøfaktor. Arbeidsmiljøloven griper ut fra vernehensyn inn i partenes adgang til regulering av arbeidstiden i form av rammebestemmelser.

Reglene i arbeidsmiljølovens arbeidstidskapittel fastsetter rammer for ordningen av den alminnelige arbeidstid og fritid. I tillegg har arbeidsgiver plikt til å ta generelt hensyn til helse, sikkerhet og velferd ved ordningen av arbeidstiden etter de generelle vernereglene i arbeidsmiljøloven. Ferieloven sikrer at arbeidstakerne årlig får feriefritid. Etter ferieloven har enhver arbeidstaker rett til feriefritid med 25 virkedager hvert år.

Norske regler er i hovedsak i overensstemmelse med direktivets bestemmelser. Grunnrammene i arbeidsmiljøloven er strengere enn direktivets, men loven gir større mulighet til unntak fra hovedreglene enn direktivet.

Direktivet går på enkelte punkter lengre enn arbeidsmiljøloven i å legge restriksjoner på arbeidstiden og gir utvidede rettigheter til arbeidstakere som arbeider i spesielle arbeidstidsordninger. For å bringe norsk rett i samsvar med EUs arbeidstidsdirektiv må arbeidsmiljøloven endres på de punkter direktivet gir et bedre vern. Dette gjelder retten til daglig hviletid, Arbeidstilsynets dispensasjonsadgang og kravet om helsekontroll ved nattarbeid.

Direktivet om arbeid av barn og unge

Arbeidsmiljøloven kap. IX regulerer adgangen til arbeid for barn og unge, herunder nattarbeid, krav til fagopplæring og tilsyn samt listeføring. Flere av lovens bestemmelser åpner adgang for å gi nærmere regler gjennom forskrifter. Adgangen til å fastsette nærmere regler er dels lagt til Kommunal- og arbeidsdepartementet, dels til Direktoratet for arbeidstilsynet. Det er fastsatt følgende forskrifter, som kommer i tillegg til de alminnelige vernebestemmelsene i loven:

Forskrift av 24. august 1977 om unntak fra forbudet om nattarbeid for arbeidstakere under 18 år. Forskriften gjelder arbeid i hotell- og restaurantnæringen, avisombæring, ervervsmessige filminnspillinger, teaterforestillinger eller annen opptreden, to-skiftsarbeid i ikke-industriell virksomhet, rengjøringsarbeid, lett arbeid i virksomhet for syke- og pleiehjelp og lett vakthold og portnerarbeid.

Forskrift av 22. september 1977 om arbeid av grunnskoleelever som har fylt 13 år hvoretter arbeids- og skoletid til sammen ikke må overstige 8 timer om dagen. Reglene gjelder ikke for arbeid i jordbruket.

Forskrift av 24. august 1977 om listeføring av arbeidstakere under 18 år.

Forskrift av 23. juni 1983 om ungdom i arbeid som krever særlig forsiktighet. Forskriften gjelder ungdom mellom 15 og 18 år som ikke er skolepliktig etter grunnskoleloven og som settes til arbeid som krever særlig forsiktighet.

De norske reglene er i hovedsak i overensstemmelse med direktivets krav, med noen unntak hvor direktivet gir et bedre vern. Begrensningene i daglig og ukentlig arbeidstid går noe lengre etter direktivet, sammenlignet med norsk rett. Det samme gjelder bestemmelser om daglig og ukentlig fritid, samt hvilepauser i arbeidstiden. Reglene om forbud mot nattarbeid er også noe forskjellige.

Direktivet går ikke lenger enn norsk rett når det gjelder lengden av nattarbeidsforbudet for barn. Perioden for hva som er nattarbeid defineres imidlertid forskjellig. For ungdom er nattarbeidsforbudet en time lenger etter direktivet enn etter gjeldende norsk rett. Forbudet gjelder i dag fra kl. 23 til 06 og etter direktivet fra kl. 22 til 06 eller fra kl. 23 til 07. Adgang for å fastsette unntak for nattarbeid i visse virksomhetssektorer er noe snevrere etter direktivet enn etter gjeldende norsk rett. Dette gjelder barns adgang idag til å starte salg og ombæring av aviser fra kl 05 i skoleferien, hvor direktivet setter en grense hele året til kl. 06. Videre gjelder det lærlingers adgang i dag til å arbeide frem til kl. 01 innen hotell- og restaurantbransjen, hvor direktivet setter en grense til kl. 24.

Som en følge av disse forskjellene mellom direktivet og norsk rett må arbeidsmiljøloven og forskrifter gitt med hjemmel i loven endres. Disse spørsmålene vil bli nærmere drøftet i egen lovproposisjon.

5 Administrative og økonomiske konsekvenser

De budsjettmessige konsekvensene av gjennomføring av de to direktivene i norsk rett blir vurdert å være begrenset. Barn- og ungedirektivet antas ikke å ville medføre konsekvenser med hensyn til sysselsettingen for denne aldersgruppen. Det er lite sannsynlig at håndheving av noen av de to direktivene vil kreve ressurser utover det som allerede brukes på eksisterende lovgivning på området. Konsekvensene for næringslivet blir beregnet som relativt begrenset.

6 Konklusjoner og tilråding

Etter Kommunal- og arbeidsdepartementets vurdering vil innlemmesle av de to direktivene i EØS-avtalen gi arbeidstakerne et bedre vern enn det som følger av gjeldende norske regler om arbeidstid og arbeid av barn og unge. Utenriksdepartementet slutter seg til dette.

Tilråding

Utenriksdepartementet

tilrår:

At Deres Majestet godkjenner og skriver under et framlagt forslag til proposisjon til Stortinget om samtykke til godkjenning av EØS-komitéens beslutning nr. 42/96 og 43/96 av 28. juni 1996 om endring av vedlegg XVIII til EØS-avtalen.

Vi HARALD, Norges Konge,

stadfester:

Stortinget blir bedt om å gjøre vedtak om samtykke til godkjenning av EØS-komitéens beslutning nr. 42/96 og 43/96 av 28. juni 1996 om endring av vedlegg XVIII til EØS-avtalen.

Tilråding fra Utenriksdepartementet ligger ved.

Vedlegg 1
EØS-KOMITÉENS BESLUTNING nr. 42/96 av 28. juni 1996

om endring av EØS-avtalens vedlegg XVIII (Helse og sikkerhet på arbeidsplassen, arbeidsrett og lik behandling av kvinner og menn)

EØS-KOMITÉEN HAR -

Under henvisning til avtalen om Det europeiske økonomiske samarbeidsområde, justeret ved protokollen om justering av avtalen om Det europeiske økonomiske samarbeidsområde, heretter kalt avtalen, særlig artikkel 98, og

ut fra følgende betraktninger:

Avtalens vedlegg XVIII er endret ved EØS-komitéens beslutning nr. 29/96 av 26. april 1996 om endring av EØS-avtalens vedlegg XVIII (Helse og sikkerhet på arbeidsplassen, arbeidsrett og lik behandling av kvinner og menn) [1] ).

Rådsdirektiv 93/104/EF av 23. november 1993 om visse aspekter ved organisering av arbeidstiden [2] skal innlemmes i avtalen -

BESLUTTET FØLGENDE:

Artikkel 1

I avtalens vedlegg XVIII etter nr. 27 (rådsdirektiv 94/45/EF) skal nytt nr. 28 lyde:

«28. 393 L 0104: Rådsdirektiv 93/104/EF av 23. november 1993 om visse aspekter ved organisering av arbeidstiden (EFT nr. L 307 av 13.12.93, s 18).»

Artikkel 2

Teksten til Rådsdirektiv 93/104/EF på islandsk og norsk, som er vedlagt de respektive språkversjoner av denne beslutning, har samme gyldighet.

Artikkel 3

Denne beslutning trer i kraft 1. desember 1996, forutsatt at EØS-komitéen har mottatt alle meddelelser i henhold til avtalens artikkel 103 nr. 1.

Artikkel 4

Denne beslutning skal kunngjøres i EØS-avdelingen av og EØS-tillegget til De Europeiske Fellesskaps Tidende.

Utferdiget i Brussel, 28. juni 1996.

For EØS-komitéen

Formann

P. Benavides

EØS-komitéens sekretær

G. Vik

E. Gerner

Vedlegg 2
EØS-KOMITÉENS BESLUTNING nr. 43/96 av 28. juni 1996

om endring av EØS-avtalens vedlegg XVIII (Helse og sikkerhet på arbeidsplassen, arbeidsrett og lik behandling av kvinner og menn)

EØS-KOMITÉEN HAR -

under henvisning til avtalen om Det europeiske økonomiske samarbeidsområde, justert ved protokollen om justering av avtalen om Det europeiske økonomiske samarbeidsområdet, heretter kalt avtalen, særlig artikkel 98, og

ut fra følgende betraktninger:

Avtalens vedlegg XVIII er endret ved EØS-komitéens beslutning nr. 29/96 av 26. april 1996 om endring av EØS-avtalens vedlegg XVIII (Helse og sikkerhet på arbeidsplassen, arbeidsrett og lik behandling av kvinner og menn) [3]

Rådsdirektiv 94/33/EF av 22. juni 1994 om vern av unge personer på arbeidsplassen [4] skal innlemmes i avtalen -

BESLUTTET FØLGENDE:

Artikkel 1

I avtalens vedlegg XVIII etter nr. 28 (rådsdirektiv 93/104/EF) skal nytt nr. 29 lyde:

«29. 394 L 0033: Rådsdirektiv 94/33/EF av 22. juni 1994 om vern av unge personer på arbeidsplassen (EFT nr. L 216 av 20.8.1994, s. 12).»

Artikkel 2

Teksten til rådsdirektiv 94/33/EF på islandsk og norsk, som er vedlagt de respektive språkversjoner av denne beslutning, har samme gyldighet.

Artikkel 3

Denne beslutning trer i kraft 1. desember 1996, forutsatt at EØS-komitéen har mottatt alle meddelelser i henhold til avtalens artikkel 103 nr. 1.

Artikkel 4

Denne beslutning skal kunngjøres i EØS-avdelingen av og EØS-tillegget til De Europeiske Fellesskaps Tidende.

Utferdiget i Brussel, 28. juni 1996.

For EØS-komitéen

Formann

P. Benavides

EØS-komitéens sekretærer

G. Vik

E. Gerner

Vedlegg 3
RÅDSDIREKTIV 93/104/EF av 23. november 1993 om visse aspekter ved organisering av arbeidstiden

RÅDET FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP HAR -

under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske økonomiske fellesskap, særlig artikkel 118 A,

under henvisning til forslag fra Kommisjonen [5] ,

i samarbeid med Europaparlamentet [6]

under henvisning til uttalelse fra Den økonomiske og sosiale komité [7] og

ut fra følgende betraktninger:

Traktatens artikkel 118 A fastsetter at Rådet, i direktivs form, skal vedta minimumskrav med sikte på særlig å forbedre arbeidsmiljøet, for å sikre bedre vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet.

I henhold til nevnte artikkel skal slike direktiver unngå å pålegge administrative, økonomiske og rettslige byrder som er av en slik art at de kan hemme etablering og utvikling av små og mellomstore bedrifter.

Bestemmelsene i rådsdirektiv 89/391/EØF av 12. juni 1989 om iverksetting av tiltak som forbedrer arbeidstakernes helse og sikkerhet på arbeidsplassen [8] , får i sin helhet anvendelse på de områder som omfattes av dette direktiv, uten at strengere og/eller mer spesifikke bestemmelser i dette direktiv berøres.

I pakten om grunnleggende sosiale rettigheter for arbeidstakere, vedtatt av stats- eller regjeringssjefene i elleve medlemsstater på møtet i Det europeiske råd i Strasbourg 9. desember 1989, fastslås det blant annet i nr. 7 første ledd, i nr. 8 og i nr. 19 første ledd:

«7. Gjennomføringen av det indre marked skal føre til bedrede leve- og arbeidsvilkår for arbeidstakerne i Det europeiske fellesskap. Dette skal oppnås ved en tilnærming av disse vilkårene samtidig som de oppnådde forbedringer blir opprettholdt, særlig med hensyn til varighet og organisering av arbeidstiden og andre former for arbeid enn varig arbeid, som tidsbegrenset arbeid, deltidsarbeid, vikararbeid og sesongarbeid.

8. Enhver arbeidstaker i Det europeiske fellesskap har rett til ukehvil og til årlig betalt ferie, der varigheten skal tilnærmes i samsvar med nasjonal praksis på et stadig stigende nivå.

19. Enhver arbeidstaker skal ha tilfredsstillende helse- og sikkerhetsforhold i sitt arbeidsmiljø. Det skal treffes egnede tiltak for å fremme harmonisering av forholdene på dette området samtidig som de oppnådde forbedringer blir opprettholdt.»

Forbedring av arbeidstakernes sikkerhet, hygiene og helse på arbeidsplassen er en målsetting som ikke bør underordnes rent økonomiske hensyn.

Dette direktiv er et konkret ledd i gjennomføringen av det indre markeds sosiale dimensjon.

Fastsettelse av minimumskrav for organisering av arbeidstiden vil kunne bidra til å forbedre arbeidstakernes arbeidsvilkår i Fellesskapet.

For å verne arbeidstakernes helse og sikkerhet i Fellesskapet må de sikres daglige, ukentlige og årlige minimumsperioder for hvile og tilstrekkelige pauser. I den forbindelse bør det også fastsettes en øvre grense for den ukentlige arbeidstiden.

Det bør tas hensyn til Den internasjonale arbeidsorganisasjonens prinsipper for organisering av arbeidstiden, herunder prinsippene for nattarbeid.

Med hensyn til den ukentlige hvileperioden bør det tas behørig hensyn til de forskjellige kulturelle, etniske, religiøse og andre faktorer i medlemsstatene. Det er i siste instans opp til hver enkelt medlemsstat å beslutte om og i hvilket omfang søndagen skal omfattes av ukehvilen.

Undersøkelser har vist at den menneskelige organisme er mer følsom overfor miljøforstyrrelser og visse belastende former for organisering av arbeidet om natten, og at lange perioder med nattarbeid kan være skadelig for arbeidstakernes helse og kan sette sikkerheten på arbeidsplassen i fare.

Nattarbeidets varighet, herunder overtid, bør begrenses, og det bør fastsettes at arbeidsgiveren ved regelmessig bruk av nattarbeidere på anmodning underretter vedkommende myndigheter om dette.

Nattarbeiderne må tilbys en gratis helsekontroll innen de settes til arbeidet, og deretter med jevne mellomrom, og dersom de lider av helseproblemer, må de så langt mulig overføres til dagarbeid som de er skikket til.

Situasjonen for nattarbeidere og skiftarbeidere krever at nivået for vern av deres helse og sikkerhet tilpasses arten av det arbeid de utfører, og at vernetiltak og forebyggende tjenester og midler organiseres og virker effektivt.

Arbeidsvilkårene kan ha skadelig innvirkning på arbeidstakernes helse og sikkerhet. Organiseringen av arbeidet etter en viss rytme bør ta hensyn til det alminnelige prinsippet om at arbeidet skal tilpasses mennesket.

På grunn av et arbeids særlige art kan det være nødvendig å treffe særskilte tiltak med hensyn til organisering av arbeidstiden i visse sektorer eller virksomheter som er unntatt fra dette direktivs virkeområde.

Av hensyn til de spørsmål som kan oppstå i forbindelse med organisering av arbeidstiden, bør det åpnes for en viss fleksibilitet i anvendelsen av visse bestemmelser i dette direktiv, samtidig som det sikres at prinsippene om vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet overholdes.

Det bør fastsettes at visse bestemmelser i dette direktiv kan være gjenstand for unntak som kan gjennomføres av medlemsstatene eller partene i arbeidslivet. Ved unntak må tilsvarende kompenserende hvileperioder som hovedregel gis de berørte arbeidstakerne -

VEDTATT DETTE DIREKTIV:

AVDELING I

VIRKEOMRÅDE - DEFINISJONER

Artikkel 1

Formål og virkeområde

1.

Dette direktiv fastsetter minimumskrav for helse og sikkerhet i forbindelse med organisering av arbeidstiden.

2.

Dette direktiv får anvendelse på

A.

minimumsperioder for døgnhvil, ukehvil og årlig ferie samt på pauser og den maksimale ukentlige arbeidstiden, og

B.

på visse aspekter ved nattarbeid, skiftarbeid og arbeidsrytme.

3.

Dette direktiv får anvendelse på alle virksomhetssektorer, både offentlige og private, i henhold til artikkel 2 i direktiv 89/391/EØF, med forbehold for artikkel 17 i dette direktiv, med unntak av lufttransport, jernbanetransport, veitransport, sjøtransport, fart på innlands vannveier og innsjøer, havfiske, andre former for virksomhet på sjøen samt virksomhet som utøves av leger under utdanning.

4.

Bestemmelsene i direktiv 89/391/EØF får i sin helhet anvendelse på forhold som nevnt i nr. 2, uten at strengere og/eller mer spesifikke bestemmelser i dette direktiv berøres.

Artikkel 2

Definisjoner

I dette direktiv menes med

1.

«arbeidstid»: enhver periode da arbeidstaker er i arbeid og står til arbeidsgivers disposisjon samt utfører sin virksomhet eller sine oppgaver i samsvar med nasjonal lovgivning og/eller praksis,

2.

«hvileperiode»: enhver periode som ikke er arbeidstid,

3.

«nattetid»: enhver periode på minst sju timer, som definert i nasjonal lovgivning, som i alle tilfeller må omfatte tidsrommet mellom kl. 00.00 og 05.00,

4.

«nattarbeider»:

A.

på den ene side enhver arbeidstaker som normalt arbeider minst tre timer av sin daglige arbeidstid i nattetiden, og

B.

på den annen side enhver arbeidstaker som forventes å arbeide en viss del av sin årlige arbeidstid i nattetiden; denne delen fastsettes etter den berørte medlemsstatens valg:

I)

ved nasjonal lovgivning i samråd med partene i arbeidslivet, eller

II)

ved tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet på nasjonalt eller regionalt plan,

5.

«skiftarbeid»: enhver organisering av arbeidet i skift som innebærer at arbeidstakere avløser hverandre på de samme arbeidsstasjoner etter en viss rytme, herunder etter en rulleringsplan, og som kan være av sammenhengende eller usammenhengende art, og som medfører at arbeidstakerne må utføre et arbeid på ulike tidspunkter over et gitt tidsrom av dager eller uker,

6.

«skiftarbeider»: enhver arbeidstaker med en arbeidsplan som innebærer skiftarbeid.

AVDELING II

MINIMUMSPERIODER FOR HVILE - ANDRE ASPEKTER VED ORGANISERING AV ARBEIDSTIDEN

Artikkel 3

Døgnhvil

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for å sikre enhver arbeidstaker en minimusperiode for hvile på minst elleve sammenhengende timer innenfor hver periode på 24 timer.

Artikkel 4

Pauser

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for å sikre enhver arbeidstaker en pause dersom den daglige arbeidstiden overstiger seks timer; de nærmere regler for pausen, særlig varighet og vilkårene for tildeling, skal fastsettes ved tariffavtale eller avtale inngått mellom partene i arbeidslivet eller, dersom dette ikke er mulig, ved nasjonal lovgivning.

Artikkel 5

Ukehvil

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for å sikre at enhver arbeidstaker innenfor hver sjudagersperiode får en sammenhengende minimumsperiode for hvile på 24 timer i tillegg til de elleve timene for døgnhvil omhandlet i artikkel 3.

Minimumsperioden for hvile nevnt i første ledd skal i prinsippet omfatte søndagen.

Dersom objektive eller tekniske grunner eller omstendigheter i forbindelse med organiseringen av arbeidet gjør det berettiget, kan en minimumsperiode på 24 timers hvile fastsettes.

Artikkel 6

Maksimal ukentlig arbeidstid

Medlemsstatene skal i henhold til kravene om vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet treffe de tiltak som er nødvendige for

1.

å begrense den ukentlige arbeidstiden ved hjelp av lover eller forskrifter eller tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet,

2.

at den gjennomsnittlige arbeidstiden for hver sjudagersperiode ikke overstiger 48 timer, inkludert overtid.

Artikkel 7

Årlig ferie

1.

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for å sikre enhver arbeidstaker en årlig betalt ferie på minst fire uker, i samsvar med vilkårene for rett til og tildeling av en slik ferie fastsatt i nasjonal lovgivning og/eller praksis.

2.

Minimumsperioden for årlig betalt ferie kan ikke erstattes av en økonomisk godtgjøring, unntatt når arbeidsforholdet opphører.

AVDELING III

NATTARBEID - SKIFTARBEID - ARBEIDSRYTME

Artikkel 8

Nattarbeidets varighet

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for at

1.

nattarbeideres normale arbeidstid ikke overstiger åtte timer i gjennomsnitt per periode på 24 timer,

2.

nattarbeidere som har et arbeid som innebærer særlig risiko eller betydelige fysiske eller mentale belastninger, ikke arbeider mer enn åtte timer innenfor et tidsrom på 24 timer når de utfører nattarbeid.

Med hensyn til dette punkt skal arbeid som innebærer særlig risiko eller betydelige fysiske eller mentale belastninger, defineres ved nasjonal lovgivning og/eller praksis eller i tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet, idet det tas hensyn til de virkninger og den risiko som er forbundet med nattarbeid.

Artikkel 9

Helsekontroll og overføring av nattarbeidere til dagarbeid

1.

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for

A.

å sikre nattarbeiderne en gratis helsekontroll innen de settes til arbeidet, og deretter med jevne mellomrom,

B.

at nattarbeidere som lider av påviste helseproblemer knyttet til det faktum at de utfører nattarbeid, der det er mulig overføres til et dagarbeid de er skikket til.

2.

Gratis helsekontroll som nevnt i nr. 1 bokstav a) skal være omfattet av legens taushetsplikt.

3.

Gratis helsekontroll som nevnt i nr. 1 bokstav a) kan inngå i en nasjonal helsetjeneste.

Artikkel 10

Garantier ved nattarbeid

Medlemsstatene kan la arbeid som utføres av visse kategorier nattarbeidere, være betinget av visse garantier, på vilkår fastsatt ved nasjonal lovgivning og/eller praksis, for arbeidstakere som løper en sikkerhets- eller helserisiko knyttet til arbeid i nattetiden.

Artikkel 11

Underretning ved regelmessig bruk av nattarbeidere

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for å sikre at en arbeidsgiver som regelmessig bruker nattarbeidere, på anmodning underretter vedkommende myndigheter om dette.

Artikkel 12

Vern av helse og sikkerhet

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for

1.

å sikre nattarbeidere og skiftarbeidere et nivå for vern av helse og sikkerhet som er tilpasset arbeidets art,

2.

at egnede vernende og forebyggende tjenester og midler i forbindelse med nattarbeidere og skiftarbeideres helse og sikkerhet skal tilsvare dem som gjelder for andre arbeidstakere, og være tilgjengelige til enhver tid.

Artikkel 13

Arbeidsrytme

Medlemsstatene skal treffe de tiltak som er nødvendige for å sikre at en arbeidsgiver som planlegger å organisere arbeidet etter en viss rytme, tar hensyn til det alminnelige prinsippet om at arbeidet skal tilpasses mennesket, særlig med sikte på å dempe virkningene av monotont arbeid og ensformig gjentakelsesarbeid, avhengig av virksomhetstype og kravene om helse og sikkerhet, særlig med hensyn til pauser i løpet av arbeidstiden.

AVDELING IV

FORSKJELLIGE BESTEMMELSER

Artikkel 14

Mer spesifikke fellesskapsbestemmelser

Bestemmelsene i dette direktiv får ikke anvendelse der andre fellesskapsdokumenter inneholder mer spesifikke krav på området med hensyn til visse yrker eller former for yrkesvirksomhet.

Artikkel 15

Gunstigere bestemmelser

Dette direktiv skal ikke berøre medlemsstatenes rett til å anvende eller innføre lover eller forskrifter som er gunstigere for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet, eller til å fremme eller tillate anvendelsen av tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet som er gunstigere for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet.

Artikkel 16

Referanseperioder

Medlemsstatene kan fastsette følgende:

1.

for anvendelsen av artikkel 5 (ukehvil), en referanseperiode som ikke overstiger 14 dager,

2.

for anvendelsen av artikkel 6 (maksimal ukentlig arbeidstid), en referanseperiode som ikke overstiger fire måneder.

De årlige periodene med betalt ferie som tildeles i samsvar med artikkel 7, og periodene med sykepermisjon skal ikke tas med i eller skal være nøytrale ved beregningen av gjennomsnittet,

3.

for anvendelsen av artikkel 8 (nattarbeidets varighet), en referanseperiode definert i samråd med partene i arbeidslivet eller i tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet på nasjonalt eller regionalt plan.

Dersom minimumsperioden for ukehvil på 24 timer som kreves i artikkel 5, faller innenfor denne referanseperioden, skal den ikke tas med i beregningen av gjennomsnittet.

Artikkel 17

Unntak

1.

Samtidig som de alminnelige prinsippene for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet overholdes, kan medlemsstatene fravike artikkel 3, 4, 5, 6, 8 og 16, når arbeidstidens varighet på grunn av særlige trekk ved den virksomheten som utføres, ikke måles og/eller forhåndsfastsettes eller kan fastsettes av arbeidstakerne selv, særlig når det dreier seg om

A.

overordnede med lederfunksjoner eller andre personer med uavhengig beslutningsmyndighet,

B.

arbeidende familiemedlemmer, eller

C.

arbeidstakere med arbeid knyttet til religiøse seremonier i kirker og religiøse samfunn.

2.

Det kan gjøres unntak ved lov og forskrift eller ved tariffavtale eller avtale inngått mellom partene i arbeidslivet, forutsatt at de berørte arbeidstakerne tildeles tilsvarende kompenserende hvileperioder, eller at det i særlige tilfeller der tildeling av slike kompenserende hvileperioder av objektive grunner ikke er mulig, sørges for et passende vern av de berørte arbeidstakerne,

2.1. fra artikkel 3, 4, 5, 8 og 16:

A.

for virksomhet som kjennetegnes ved avstand mellom arbeidstakerens arbeidssted og bosted eller ved avstand mellom arbeidstakerens ulike arbeidssteder,

B.

for vakt-, overvåknings- og døgnvaktvirksomhet som kjennetegnes ved nødvendigheten av å verne om eiendom og personer, særlig når det dreier seg om vakter, portnere eller vaktselskaper,

C.

for virksomhet som kjennetegnes ved nødvendigheten av å sikre vedvarende tjenester eller produksjon, særlig når det dreier seg om

I)

tjenester knyttet til mottakelse, behandling og/eller pleie som gis av sykehus eller lignende institusjoner, døgninstitusjoner og fengsler,

II)

personer som arbeider i havner eller ved lufthavner,

III)

presse, radio, fjernsyn, filmproduksjon, postvesen og telekommunikasjon, ambulansetjeneste, brannvesen eller sivilforsvar,

IV)

produksjon, overføring og forsyning av gass, vann eller elektrisitet, renovasjonsvesen eller forbrenningsanlegg,

V)

industrier med en arbeidsprosess som av tekniske grunner ikke kan avbrytes,

VI)

forskning- og utviklingsvirksomhet,

VII)

landbruk,

D.

ved forventet ekstraarbeid, særlig:

I)

innen landbruket,

II)

innen turistnæringen,

III)

innen postvesenet,

2.2. fra artikkel 3, 4, 5, 8 og 16:

A.

under omstendighetene nevnt i artikkel 5 nr. 4 i direktiv 89/391/EØF,

B.

ved ulykke eller overhengende fare for ulykke,

2.3. fra artikkel 3 og 5:

A.

for skiftarbeid, hver gang arbeidstakeren bytter skift og ikke får døgnhvil og/eller ukehvil mellom slutten av et skift og begynnelsen av det neste,

B.

for virksomhet som kjennetegnes ved arbeidsperioder som er delt opp i løpet av dagen, særlig for personer innen rengjøring.

3.

Artikkel 3, 4, 5, 8 og 16 kan fravikes ved tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet på nasjonalt eller regionalt plan, eller i samsvar med regler som disse parter har fastsatt ved tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet på et lavere nivå.

I de medlemsstater der det ikke foreligger noen lovfestet ordning for inngåelse av tariffavtaler eller avtaler mellom partene i arbeidslivet på nasjonalt eller regionalt plan på de områdene som omfattes av dette direktiv, eller i de medlemsstater der det finnes en særlig lovgivningsramme for dette formål, og da innenfor dennes grenser, kan det i samsvar med nasjonal lovgivning og/eller praksis tillates at artikkel 3, 4, 5, 8 og 16 fravikes ved tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet på et passende kollektivt nivå.

Unntakene fastsatt i første og annet ledd skal tillates på vilkår av at tilsvarende kompenserende hvileperioder tildeles de berørte arbeidstakerne, eller dersom det i særlige tilfeller der tildelingen av slike kompenserende hvileperioder av objektive grunner ikke er mulig, sørges for et passende vern av de berørte arbeidstakerne.

Medlemsstatene kan fastsette regler

for hvordan partene i arbeidslivets skal anvende dette nummer, og

for hvordan bestemmelsene i tariffavtaler eller avtaler inngått i samsvar med dette nummer skal utvides til å gjelde andre arbeidstakere i samsvar med nasjonal lovgivning og/eller praksis.

4.

Adgangen til å fravike artikkel 16 nr. 2, som fastsatt i nr. 2 punkt 2.1 og 2.2 og i nr. 3 i denne artikkel, må ikke føre til at det fastsettes en referanseperiode som overstiger seks måneder.

Medlemsstatene skal likevel, forutsatt at de alminnelige prinsippene for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet overholdes, ha mulighet til å tillate at det av objektive eller tekniske grunner eller av grunner knyttet til organiseringen av arbeidet i tariffavtaler eller avtaler inngått mellom partene i arbeidslivet fastsettes referanseperioder som ikke under noen omstendigheter må overstige tolv måneder.

Innen utgangen av et tidsrom på sju år regnet fra datoen nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav a) skal Rådet på grunnlag av et forslag fra Kommisjonen ledsaget av en vurderingsrapport gjennomgå bestemmelsene i dette nummer på nytt og avgjøre hvilke tiltak som skal treffes.

Artikkel 18

Sluttbestemmelser

1.

A.

Medlemsstatene skal sette i kraft de lover og forskrifter som er nødvendige for å etterkomme dette direktiv, senest 23. november 1996, eller de skal senest denne dato sikre at partene i arbeidslivet innfører de nødvendige bestemmelser ved avtale, idet medlemsstatene er forpliktet til å treffe alle nødvendige tiltak så de til enhver tid kan sikre de resultater som kreves ved dette direktiv.

B.

i) En medlemsstat kan imidlertid unnlate å anvende artikkel 6 dersom de alminnelige prinsippene for vern av arbeidstakernes helse og sikkerhet overholdes, og dersom den treffer de nødvendige tiltak for å sikre at

ingen arbeidsgiver krever at en arbeidstaker arbeider mer enn 48 timer i løpet av en sjudagersperiode, beregnet som gjennomsnitt for referanseperioden nevnt i artikkel 16 nr. 2, med mindre arbeidsgiveren har fått arbeidstakerens samtykke til å utføre et slikt arbeid,

ingen arbeidstaker lider skade av at han ikke er villig til å gi sitt samtykke til å utføre et slikt arbeid,

arbeidsgiveren fører ajourførte registre over alle arbeidstakere som utfører et slikt arbeid,

registrene blir stilt til rådighet for vedkommende myndigheter, som av hensyn til arbeidstakernes helse og/eller sikkerhet kan forby eller begrense muligheten til å overskride den maksimale ukentlige arbeidstiden,

arbeidsgiveren på anmodning fra vedkommende myndigheter gir dem opplysninger om tilfeller der samtykke er gitt av arbeidstakerne til å utføre arbeid som overstiger 48 timer i løpet av en sjudagersperiode, beregnet som gjennomsnitt for referanseperioden nevnt i artikkel 16 nr. 2.

Innen utgangen av et tidsrom på sju år regnet fra datoen nevnt i bokstav a) skal Rådet på grunnlag av et forslag fra Kommisjonen ledsaget av en vurderingsrapport gjennomgå bestemmelsene i dette nummer på nytt og avgjøre hvilke tiltak som skal treffes.

ii) Medlemsstatene kan likeledes med hensyn til anvendelsen av artikkel 7 gjøre bruk av en overgangsperiode på høyst tre år regnet fra datoen nevnt i bokstav a), forutsatt at det i løpet av overgangsperioden sikres at

enhver arbeidstaker får en årlig betalt ferie på tre uker, i samsvar med vilkårene etter nasjonal lovgivning og/eller praksis som gir rett til og tildeling av slik ferie, og

den årlige perioden med tre ukers betalt ferie ikke kan erstattes av en økonomisk godtgjøring, unntatt når arbeidsforholdet opphører.

C.

Medlemsstatene skal umiddelbart underrette Kommisjonen om dette.

2.

Bestemmelsene omhandlet i nr. 1 skal, når de vedtas av medlemsstatene, inneholde en henvisning til dette direktiv, eller det skal vises til direktivet når de kunngjøres. Nærmere regler for henvisningen fastsettes av medlemsstatene.

3.

Med forbehold for medlemsstatenes rett til å utvikle lover, forskrifter og kontraktsbestemmelser på arbeidstidsområdet på bakgrunn av at situasjonen endrer seg, så lenge minimumskravene fastsatt i dette direktiv overholdes, kan gjennomføringen av dette direktiv ikke danne grunnlag for å senke det alminnelige nivå for vern av arbeidstakerne.

4.

Medlemsstatene skal oversende Kommisjonen teksten til de internrettslige bestemmelser som de allerede har vedtatt eller vedtar på det området dette direktiv omhandler.

5.

Medlemsstatene skal hvert femte år framlegge for Kommisjonen en rapport om den praktiske gjennomføringen av bestemmelsene i dette direktiv der synspunktene til partene i arbeidslivet angis.

Kommisjonen skal underrette Europaparlamentet, Rådet, Den økonomiske og sosiale komité og Den rådgivende komité for sikkerhet, hygiene og helsevern på arbeidsplassen om dette.

6

Kommisjonen skal hvert femte år framlegge en rapport for Europaparlamentet, Rådet og Den økonomiske og sosiale komité om anvendelsen av dette direktiv og skal i den forbindelse ta hensyn til nr. 1, 2, 3, 4 og 5.

Artikkel 19

Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.

Utferdiget i Brussel, 23. november 1993.

For Rådet

M. SMET

Formann

Vedlegg 4
RÅDSDIREKTIV 94/33/EF av 22. juni 1994 om vern av unge personer på arbeidsplassen

RÅDET FOR DEN EUROPEISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske fellesskap, særlig artikkel 118 A,

under henvisning til forslag fra Kommisjonen [9] ,

under henvisning til uttalelse fra Den økonomiske og sosiale komité [10] ,

etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 189 C [11] , og

ut fra følgende betraktninger:

I henhold til traktatens artikkel 118 A skal Rådet gi direktiver om minstekrav med sikte på å bedre særlig arbeidsmiljøet for å sikre bedre vern av arbeidstakernes sikkerhet og helse.

I henhold til nevnte artikkel må det unngås at direktivene pålegger administrative, økonomiske og rettslige byrder som er av en slik art at de motvirker opprettelse og utvikling av små og mellomstore bedrifter.

I Pakten om grunnleggende sosiale rettigheter for arbeidstakere, som ble vedtatt i Det europeiske råd i Strasbourg 9. desember 1989 av stats- og regjeringssjefene for elleve medlemsstater, fastslås det i nr. 20 og 22:

«20. Med forbehold for gunstigere regler for unge personer, særlig regler som gjennom yrkesopplæring sikrer dem forberedelse til arbeidslivet, og bortsett fra begrensede unntak for enkelte former for lett arbeid må minstealderen for adgang til arbeidslivet ikke være lavere enn den alder da skoleplikten opphører, og ikke under noen omstendighet lavere enn 15 år.

22. Det må treffes nødvendige tiltak for å utforme de arbeidsrettslige regler for unge arbeidstakere slik at de oppfyller deres behov for utvikling, yrkesopplæring og adgang til sysselsetting.

Særlig må arbeidstiden for arbeidstakere under 18 år begrenses - uten at det skal være mulig å omgå denne begrensningen gjennom overtidsarbeid - og nattarbeid forbys, med unntak av enkelte former for arbeid fastsatt i nasjonal lov eller forskrift.»

Det bør tas hensyn til Den internasjonale arbeidsorganisasjons prinsipper om vern av unge personer på arbeidsplassen, herunder prinsippene om minstealder for adgang til sysselsetting eller arbeid.

I sin resolusjon om barnearbeid [12] sammenfattet Europaparlamentet ulike aspekter ved unge personers arbeid og framhevet særlig virkningene av arbeid på deres helse, sikkerhet og fysiske og intellektuelle utvikling samt pekte på nødvendigheten av å vedta et direktiv som harmoniserer nasjonal lovgivning på området.

I henhold til artikkel 15 i rådsdirektiv 89/391/EØF av 12. juni 1989 om iverksetting av tiltak som bedrer arbeidstakernes sikkerhet og helse på arbeidsplassen [13] , skal risikogrupper som er særlig følsomme, vernes mot de farer som er spesielt alvorlige for dem.

Barn og ungdommer må betraktes som særlige risikogrupper, og det bør treffes tiltak med hensyn til deres sikkerhet og helse.

Barns sårbarhet krever at medlemsstatene innfører forbud mot at de arbeider, og sørger for at minstealderen for adgang til sysselsetting eller arbeid ikke er lavere enn den alder da heltidsskoleplikten opphører etter nasjonal lovgivning, og ikke under noen omstendighet lavere enn 15 år. Unntak fra forbudet mot barnearbeid kan tillates bare i særskilte tilfeller og på vilkårene fastsatt i dette direktiv. Unntakene må ikke under noen omstendighet gå ut over barnas skolegang eller deres utbytte av undervisningen.

Det særegne ved overgangen fra barndom til voksen alder gjør det nødvendig med streng regulering og strengt vern av ungdommers arbeid.

Arbeidsgivere bør sikre unge personer arbeidsvilkår som er tilpasset deres alder.

Arbeidsgiverne bør iverksette nødvendige tiltak for å verne unge personers sikkerhet og helse ut fra en vurdering av den fare som er knyttet til deres arbeid.

Medlemsstatene bør verne unge personer mot særlige farer som skyldes at de har liten erfaring, er lite bevisste faktiske eller mulige farer eller ennå ikke er fullt utviklet.

Medlemsstatene bør derfor innføre forbud mot at unge personer utfører arbeid som er omhandlet i dette direktiv.

Innføring av minstekrav til tilrettelegging av arbeidstiden vil kunne bedre unge personers arbeidsvilkår.

Unge personers lengste arbeidstid bør klart begrenses, og det bør innføres forbud mot at de utfører nattarbeid, med unntak av enkelte former for arbeid fastsatt i nasjonal lov eller forskrift.

Medlemsstatene bør treffe egnede tiltak for å sikre at arbeidstiden for ungdommer som går på skole, ikke har uheldig innvirkning på deres evne til å få utbytte av undervisningen.

Den tid unge personer bruker på opplæring når de arbeider som ledd i en ordning med vekslende teoretisk og/eller praktisk opplæring eller utplassering i et foretak, skal regnes med i arbeidstiden.

For å sikre unge personers sikkerhet og helse bør de ha minimumsperioder med hvile - daglig, ukentlig og årlig - og tilstrekkelige pauser.

Når det gjelder den ukentlige hvileperioden, bør det tas behørig hensyn til de forskjellige kulturelle, etniske, religiøse og andre faktorer i medlemsstatene. I særdeleshet er det opp til hver medlemsstat endelig å avgjøre om og i hvilken utstrekning søndag skal innbefattes i den ukentlige hvileperioden.

Egnet arbeidserfaring kan bidra til å virkeliggjøre målsetningen om å forberede unge personer til arbeids- og voksenlivet, dersom det sørges for at deres sikkerhet, helse og utvikling ikke blir skadelidende.

Når det synes helt nødvendig å fravike forbudene og begrensningene fastsatt i dette direktiv i forbindelse med visse virksomheter eller særskilte situasjoner, bør det ikke gjøres i strid med prinsippene for ordningen som er innført for å verne unge personer.

Dette direktiv er et ledd i virkeliggjøringen av den sosiale dimensjon innenfor det indre marked.

Den praktiske gjennomføringen av verneordningen fastsatt i dette direktiv krever at medlemsstatene iverksetter en rekke virkningsfulle og forholdsmessige tiltak.

Iverksettingen av enkelte bestemmelser i dette direktiv byr på særlige vansker for én medlemsstat med hensyn til dens ordning for vern av unge personer på arbeidsplassen. Denne medlemsstaten bør derfor i et passende tidsrom kunne unnlate å iverksette de aktuelle bestemmelser -

VEDTATT DETTE DIREKTIV:

AVSNITT I

Artikkel 1

Formål

1.

Medlemsstatene skal treffe nødvendige tiltak for å forby barnearbeid.

På vilkårene fastsatt i dette direktiv skal de sørge for at minstealder for adgang til sysselsetting eller arbeid ikke er lavere enn den alder da heltidsskoleplikten opphører etter nasjonal lovgivning, og ikke under noen omstendighet lavere enn 15 år.

2.

Medlemsstatene skal sørge for at ungdommers arbeid er strengt regulert og vernet på vilkårene fastsatt i dette direktiv.

3.

Medlemsstatene skal i alminnelighet sørge for at arbeidsgivere sikrer unge personer arbeidsvilkår som er tilpasset deres alder.

De skal sørge for å verne unge personer mot økonomisk utnytting og mot ethvert arbeid som kan skade deres sikkerhet, helse eller fysiske, psykiske, moralske eller sosiale utvikling, eller som kan ha uheldig innvirkning på deres utdanning.

Artikkel 2

Virkeområde

1.

Dette direktiv får anvendelse på enhver person under 18 år som har en arbeidsavtale eller et arbeidsforhold som er definert i gjeldende lovgivning og/eller omfattet av gjeldende lovgivning i en medlemsstat.

2.

Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift fastsette at dette direktiv ikke får anvendelse, innen de grenser og på de vilkår de fastsetter ved lov eller forskrift, på tilfeldig eller kortvarig arbeid

A.

som utføres i en privat husholdning, eller

B.

som i et familieforetak betraktes som verken uheldig, skadelig eller farlig for unge personer.

Artikkel 3

Definisjoner

I dette direktiv menes med:

A.

«ung person»: enhver person under 18 år nevnt i artikkel 2 nr. 1,

B.

«barn»: enhver ung person som er under 15 år, eller som fremdeles er undergitt heltidsskoleplikt etter nasjonal lovgivning,

C.

«ungdom»: enhver ung person som er minst 15 år, men under 18 år, og som ikke lenger er undergitt heltidsskoleplikt etter nasjonal lovgivning,

D.

«lett arbeid»: ethvert arbeid som på grunn av arbeidsoppgavenes art og de særskilte forhold de skal utføres under,

I)

ikke vil kunne skade barns sikkerhet, helse eller utvikling, og

II)

ikke er av en slik art at det kan gå ut over deres skolegang, deres deltaking i yrkesveilednings- eller yrkesopplæringsprogrammer som er godkjent av vedkommende myndighet, eller deres evne til å få utbytte av undervisningen,

E.

«arbeidstid»: ethvert tidsrom da en ung person er på arbeid, står til rådighet for arbeidsgiveren og utfører sin virksomhet eller sine oppgaver i samsvar med nasjonal lovgivning og/eller praksis,

F.

«hvileperiode»: ethvert tidsrom som ikke er arbeidstid.

Artikkel 4

Forbud mot barnearbeid

1.

Medlemsstatene skal treffe nødvendige tiltak for å forby barnearbeid.

2.

Idet de tar hensyn til målene i artikkel 1, kan medlemsstatene ved lov eller forskrift fastsette at forbudet mot barnearbeid ikke får anvendelse på

A.

barn som utøver virksomhet som nevnt i artikkel 5,

B.

barn på minst 14 år som arbeider som ledd i en ordning med vekslende teoretisk og praktisk opplæring eller utplassering i et foretak, forutsatt at arbeidet utføres i samsvar med vilkårene fastsatt av vedkommende myndighet,

C.

barn på minst 14 år som utfører annet lett arbeid enn det som er omhandlet i artikkel 5; annet lett arbeid enn det som er omhandlet i artikkel 5, kan imidlertid utføres av barn på 13 år i et begrenset antall timer i uken og innen bestemte typer arbeid fastsatt ved nasjonal lovgivning.

3.

Medlemsstater som benytter muligheten nevnt i nr. 2 bokstav c), skal fastsette arbeidsvilkårene knyttet til det aktuelle lette arbeidet i samsvar med bestemmelsene i dette direktiv.

Artikkel 5

Kulturell eller lignende virksomhet

1.

Når barn ansettes for å opptre i virksomhet av kulturell, kunstnerisk, sportslig eller reklamemessig art, skal det i det enkelte tilfelle innhentes forhåndstillatelse fra vedkommende myndighet.

2.

Medlemsstatene skal ved lov eller forskrift fastsette arbeidsvilkår for barn i tilfellene nevnt i nr. 1 og nærmere regler for framgangsmåten for denne forhåndstillatelsen, dersom virksomheten

I)

ikke vil kunne skade barnas sikkerhet, helse eller utvikling, og

II)

ikke er av en slik art at den kan gå ut over deres skolegang, deres deltaking i yrkesveilednings- eller yrkesopplæringsprogrammer som er godkjent av vedkommende myndighet, eller deres evne til å få utbytte av undervisningen.

3.

Som unntak fra framgangsmåten fastsatt i nr. 1 kan medlemsstatene ved lov eller forskrift tillate at barn på minst 13 år kan ansettes, på de vilkår medlemsstatene fastsetter, for å opptre i virksomhet av kulturell, kunstnerisk, sportslig eller reklamemessig art.

4.

Medlemsstater som har en særskilt godkjenningsordning for modellbyråer med hensyn til barns virksomhet, kan opprettholde ordningen.

AVSNITT II

Artikkel 6

Arbeidsgiverens alminnelige forpliktelser

1.

Med forbehold for artikkel 4 nr. 1 skal arbeidsgiveren treffe nødvendige tiltak for å verne unge personers sikkerhet og helse og især ta hensyn til de særlige farer som er nevnt i artikkel 7 nr. 1.

2.

Arbeidsgiveren skal iverksette tiltakene fastsatt i nr. 1 på grunnlag av en vurdering av de farer som unge personer utsettes for i tilknytning til sitt arbeid.

Vurderingen skal foretas før unge personer påbegynner arbeidet, samt hver gang det skjer en vesentlig endring av arbeidsvilkårene, og den skal særlig omfatte:

A.

arbeidsplassens og arbeidsstasjonens utstyr og innredning,

B.

art, grad og varighet av utsettelse for fysiske, biologiske og kjemiske agenser,

C.

utforming, valg og bruk av arbeidsutstyr, særlig agenser, maskiner, apparater og innretninger, samt måten de håndteres på,

D.

tilrettelegging av arbeidsprosesser og arbeidsgang samt samspillet dem imellom (arbeidsorganisering),

E.

nivå for opplæring og undervisning av unge personer.

Dersom vurderingen viser at det foreligger fare for unge personers sikkerhet, fysiske eller psykiske helse eller utvikling, skal de med jevne mellomrom sikres vederlagsfri og hensiktsmessig helseundersøkelse og -kontroll, med forbehold for direktiv 89/391/EØF.

Den vederlagsfrie helseundersøkelse og -kontroll kan være del av en nasjonal helsetjeneste.

3.

Arbeidsgiveren skal gjøre unge personer kjent med mulige farer og alle tiltak som er truffet med hensyn til deres sikkerhet og helse.

Videre skal arbeidsgiveren gjøre barns foresatte kjent med mulige farer og alle tiltak som er truffet med hensyn til barnas sikkerhet og helse.

4.

Arbeidsgiveren skal trekke tjenestene i forbindelse med vern og forebygging nevnt i artikkel 7 i direktiv 89/391/EØF inn i planleggingen, gjennomføringen og kontrollen av de krav til sikkerhet og helse som får anvendelse på unge personers arbeid.

Artikkel 7

Unge personers sårbarhet - Arbeidsforbud

1.

Medlemsstatene skal sørge for at unge personer gis vern mot særlige farer for sin sikkerhet, helse og utvikling som skyldes at de har liten erfaring, er lite bevisste faktiske eller mulige farer eller ennå ikke er fullt utviklet.

2.

Med forbehold for artikkel 4 nr. 1 skal medlemsstatene for dette formål forby at unge personer utfører arbeid som

A.

objektivt sett overstiger deres fysiske eller psykiske yteevne,

B.

medfører skadelig utsettelse for agenser som er giftige eller kreftframkallende, som forårsaker arvelige skader eller fosterskader, eller som på annen måte forårsaker kroniske skader på personer,

C.

medfører skadelig utsettelse for stråling,

D.

innebærer ulykkesrisiko som det må antas at unge personer ikke kan kjenne eller unngå på grunn av liten bevissthet om sikkerhet eller liten erfaring eller opplæring, eller

E.

medfører helsefare på grunn av ekstrem kulde eller varme eller på grunn av støy eller vibrasjoner.

Arbeid som i henhold til nr. 1 vil kunne forårsake særlige farer for unge personer, er bl.a.:

arbeid som innebærer skadelig utsettelse for de fysiske, biologiske og kjemiske agenser som er nevnt i punkt I i vedlegget, og

prosessene og arbeidet som er nevnt i punkt II i vedlegget.

3.

Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift tillate unntak fra nr. 2 for ungdommer når det er helt nødvendig av hensyn til deres yrkesopplæring, og forutsatt at vern av deres sikkerhet og helse sikres ved at arbeidet utføres under tilsyn av en kompetent person i henhold til artikkel 7 i direktiv 89/391/EØF, og med forbehold om at det vern nevnte direktiv gir, er sikret.

AVSNITT III

Artikkel 8

Arbeidstid

1.

Medlemsstater som benytter muligheten nevnt i artikkel 4 nr. 2 bokstav b) eller c), skal treffe nødvendige tiltak for å begrense barns arbeidstid til

A.

8 timer om dagen og 40 timer i uken for barn som arbeider som ledd i en ordning med vekslende teoretisk og praktisk opplæring eller utplassering i et foretak,

B.

2 timer hver undervisningsdag og 12 timer i uken for arbeid som utføres under skolegang, men utenfor skoletid, dersom dette ikke er forbudt i henhold til nasjonal lovgivning og/eller praksis; den daglige arbeidstid må ikke under noen omstendighet overstige 7 timer; denne grensen kan heves til 8 timer for barn som har fylt 15 år,

C.

7 timer om dagen og 35 timer i uken for arbeid som utføres i en skolefri periode på minst én uke; disse grensene kan heves til 8 timer om dagen og 40 timer i uken for barn som har fylt 15 år,

D.

7 timer om dagen og 35 timer i uken for lett arbeid som utføres av barn som ikke lenger er undergitt heltidsskoleplikt etter nasjonal lovgivning.

2.

Medlemsstatene skal treffe nødvendige tiltak for å begrense arbeidstiden for ungdommer til 8 timer om dagen og 40 timer i uken.

3.

Den tid unge personer bruker på opplæring når de arbeider som ledd i en ordning med vekslende teoretisk og/eller praktisk opplæring eller utplassering i et foretak, skal regnes med i arbeidstiden.

4.

Dersom en ung person er ansatt av flere arbeidsgivere, skal utførte arbeidsdager og arbeidstimer legges sammen.

5.

Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift tillate unntak fra nr. 1 bokstav a) og nr. 2 i særskilte tilfeller eller dersom det finnes saklige grunner for det.

Medlemsstatene skal ved lov eller forskrift fastsette vilkår, begrensninger og nærmere regler for iverksetting av slike unntak.

Artikkel 9

Nattarbeid

1.

A)

Medlemsstater som benytter muligheten nevnt i artikkel 4 nr. 2 bokstav b) eller c), skal treffe nødvendige tiltak for å forby at barn arbeider mellom kl. 20 og kl. 6.

B)

Medlemsstatene skal treffe nødvendige tiltak for å forby at ungdommer arbeider mellom kl. 22 og kl. 6 eller mellom kl. 23. og kl. 7.

2.

A)

Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift tillate at ungdommer arbeider innen særskilte virksomhetssektorer i tidsrommet nevnt i nr. 1 bokstav b) da nattarbeid er forbudt.

I så fall skal medlemsstatene treffe hensiktsmessige tiltak for å sikre at ungdommen er under tilsyn av en voksen i tilfeller der slikt tilsyn er nødvendig for å verne ungdommen.

B)

Dersom bokstav a) får anvendelse, skal arbeid mellom kl. 24 og kl. 4 likevel være forbudt.

Medlemsstatene kan imidlertid ved lov eller forskrift tillate at ungdommer i tilfellene nedenfor arbeider i tidsrommet da nattarbeid er forbudt, dersom det finnes saklige grunner for det, og dersom de får en passende kompenserende hvileperiode og målene i artikkel 1 ikke berøres:

arbeid som utføres innen skipsfarts- eller fiskerisektoren,

arbeid som utføres i de væpnede styrker eller politiet,

arbeid som utføres på sykehus eller i lignende institusjoner,

virksomhet av kulturell, kunstnerisk, sportslig eller reklamemessig art.

3.

Før ungdommer settes til nattarbeid, og deretter med jevne mellomrom, skal de tilbys vederlagsfri helseundersøkelse og vurdering av sin arbeidsevne, med mindre de arbeider bare unntaksvis i tidsrommet da nattarbeid er forbudt.

Artikkel 10

Hvileperiode

1.

A)

Medlemsstater som benytter muligheten nevnt i artikkel 4 nr. 2 bokstav b) eller c), skal treffe nødvendige tiltak for å sikre barn en sammenhengende hvileperiode på minst 14 timer for hver periode på 24 timer.

B)

Medlemsstatene skal treffe nødvendige tiltak for å sikre ungdommer en sammenhengende hvileperiode på minst 12 timer for hver periode på 24 timer.

2.

Medlemsstatene skal treffe nødvendige tiltak for å sikre

barn, i de tilfeller der muligheten nevnt i artikkel 4 nr. 2 bokstav b) eller c) benyttes, og

ungdommer

en hvileperiode på minst 2 dager, om mulig i sammenheng, for hver periode på 7 dager.

Dersom det er berettiget av tekniske eller organisatoriske grunner, kan minimumsperioden med hvile reduseres, men den må ikke under noen omstendighet være på under 36 sammenhengende timer.

Minimumsperioden med hvile nevnt i første og annet ledd skal i prinsippet innbefatte søndag.

3.

Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift fastsette at minimumsperioden med hvile nevnt i nr. 1 og 2 kan avbrytes ved virksomhet som særpreges ved oppstykkede eller kortvarige arbeidsperioder i løpet av dagen.

4.

Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift fastsette unntak fra nr. 1 bokstav b) og nr. 2 for ungdommer i tilfellene nedenfor, dersom det finnes saklige grunner for det, og dersom de får en passende kompenserende hvileperiode og målene i artikkel 1 ikke berøres:

A.

arbeid som utføres innen skipsfarts- eller fiskerisektoren,

B.

arbeid som utføres i de væpnede styrker eller politiet,

C.

arbeid som utføres på sykehus eller i lignende institusjoner,

D.

arbeid som utføres innen landbruket,

E.

arbeid som utføres innen turistsektoren eller hotell- og restaurantsektoren,

F.

virksomhet som særpreges ved oppstykkede arbeidsperioder i løpet av dagen.

Artikkel 11

Årlig hvileperiode

Medlemsstater som benytter muligheten nevnt i artikkel 4 nr. 2 bokstav b) eller c), skal sørge for at barn som er undergitt heltidsskoleplikt etter nasjonal lovgivning, så langt mulig har en helt arbeidsfri periode i løpet av skoleferien.

Artikkel 12

Pauser

Medlemsstatene skal treffe nødvendige tiltak for å sikre at unge personer har en pause på minst 30 minutter, om mulig sammenhengende, dersom den daglige arbeidstiden overstiger fire og en halv time.

Artikkel 13

Ungdommers arbeid i tilfelle force majeure

Medlemsstatene kan ved lov eller forskrift tillate unntak fra artikkel 8 nr. 2, artikkel 9 nr. 1 bokstav b), artikkel 10 nr. 1 bokstav b) og, med hensyn til ungdommer, artikkel 12 for arbeid som utføres under forholdene nevnt i artikkel 5 nr. 4 i direktiv 89/391/EØF, dersom arbeidet er midlertidig og må utføres omgående, dersom det ikke står voksne arbeidstakere til rådighet, og dersom de berørte ungdommer får tilsvarende kompenserende hvileperioder innen tre uker.

AVSNITT IV

Artikkel 14

Tiltak

Hver medlemsstat skal fastsette nødvendige tiltak som skal anvendes ved overtredelse av bestemmelsene som vedtas for å gjennomføre dette direktiv; tiltakene skal være virkningsfulle og forholdsmessige.

Artikkel 15

Tilpasning av vedlegget

Rent teknisk tilpasning av vedlegget som følge av den tekniske utvikling, utviklingen innen internasjonale regler eller spesifikasjoner samt ny kunnskap på det området som dette direktiv omhandler, skal vedtas etter framgangsmåten fastsatt i artikkel 17 i direktiv 89/391/EØF.

Artikkel 16

Klausul mot nivåsenking

Med forbehold for medlemsstatenes rett til å utarbeide ulike bestemmelser om vern av unge personer ved endrede omstendigheter, så lenge minstekravene i dette direktiv overholdes, skal iverksettingen av dette direktiv ikke være gyldig grunn for å senke det alminnelige nivå for vern av unge personer.

Artikkel 17

Sluttbestemmelser

1.

A)

Medlemsstatene skal sette i kraft de lover eller forskrifter som er nødvendige for å etterkomme dette direktiv, senest 22. juni 1996, eller de skal senest denne dato være forvisset om at partene i arbeidslivet innfører de nødvendige bestemmelser ved avtale, samtidig som medlemsstatene skal treffe alle nødvendige tiltak for til enhver tid å kunne garantere de resultater som dette direktiv pålegger.

B)

Det forente kongeriket kan i et tidsrom på fire år fra datoen nevnt i bokstav a) unnlate å iverksette artikkel 8 nr. 1 bokstav b) første ledd med hensyn til den lengste ukentlige arbeidstid samt artikkel 8 nr. 2 og artikkel 9 nr. 1 bokstav b) og nr. 2.

Kommisjonen skal framlegge en rapport om virkningene av denne bestemmelse.

Rådet skal på vilkårene fastsatt i traktaten beslutte om nevnte tidsrom bør forlenges.

C)

Medlemsstatene skal umiddelbart underrette Kommisjonen om dette.

2.

Bestemmelsene nevnt i nr. 1 skal, når de vedtas av medlemsstatene, inneholde en henvisning til dette direktiv, eller det skal vises til direktivet når de kunngjøres. Nærmere regler for henvisningen fastsettes av medlemsstatene.

3.

Medlemsstatene skal oversende Kommisjonen teksten til de viktigste internrettslige bestemmelser som de allerede har vedtatt eller vedtar på det området dette direktiv omhandler.

4.

Medlemsstatene skal hvert femte år framlegge for Kommisjonen en rapport om den praktiske gjennomføringen av bestemmelsene i dette direktiv og der angi synspunktene til partene i arbeidslivet.

Kommisjonen skal underrette Europaparlamentet, Rådet og Den økonomiske og sosiale komité om dette.

5.

Kommisjonen skal med jevne mellomrom framlegge for Europaparlamentet, Rådet og Den økonomiske og sosiale komité en rapport om anvendelsen av dette direktiv og skal i den forbindelse ta hensyn til nr. 1, 2, 3 og 4.

Artikkel 18

Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.

Utferdiget i Luxembourg, 22. juni 1994.

For Rådet

E. YIANNOPOULOS

Formann

VEDLEGG

Ikke-uttømmende liste over agenser, prosesser og arbeid

(Artikkel 7 nr. 2 annet ledd)

I. Agenser

1. Fysiske agenser

A.

Ioniserende stråling

B.

Arbeid i hyperbarisk atmosfære, f.eks. i trykkamre, dykking

2. Biologiske agenser

A)

Biologiske agenser i gruppe 3 og 4 i henhold til artikkel 2 bokstav d) i rådsdirektiv 90/679/EØF av 26. november 1990 om vern av arbeidstakerne mot fare ved å være utsatt for biologiske agenser på arbeidsplassen (sjuende særdirektiv i henhold til artikkel 16 nr. 1 i direktiv 89/391/EØF) [14] .

3. Kjemiske agenser

A)

Stoffer og preparater som er klassifisert som giftige (T), svært giftige (Tx), etsende (C) eller eksplosive (E) i henhold til rådsdirektiv 67/548/EØF av 27. juni 1967 om tilnærming av lover og forskrifter om klassifisering, emballering og merking av farlige stoffer [15] og rådsdirektiv 88/379/EØF av 7. juni 1988 om tilnærming av medlemsstatenes lover og forskrifter om klassifisering, emballering og merking av farlige preparater [16] .

B)

Stoffer og preparater som i henhold til direktiv 67/548/EØF og 88/379/EØF er klassifisert som helseskadelige (Xn), og som er tildelt en eller flere av følgende risikosetninger:

fare for uhelbredelig skadevirkning (R-39)

mulig fare for uhelbredelig skadevirkning (R-40)

kan forårsake allergi ved innånding (R-42)

kan forårsake allergi ved hudkontakt (R-43)

fare for kreft (R-45)

fare for arvelige skader (R-46)

alvorlig helsefare ved lengre tids påvirkning (R-48)

fare for redusert fruktbarhet (R-60)

fare for fosterskader (R-61)

C.

Stoffer og preparater som i henhold til direktiv 67/548/EØF og 88/379/EØF er klassifisert som irriterende (Xi), og som er tildelt en eller flere av følgende risikosetninger:

ekstremt brannfarlig (R-12)

kan forårsake allergi ved innånding (R-42)

kan forårsake allergi ved hudkontakt (R-43)

D)

Stoffer og preparater nevnt i artikkel 2 bokstav c) i rådsdirektiv 90/394/EØF av 28. juni 1990 om vern av arbeidstakerne mot fare ved å være utsatt for kreftframkallende stoffer i arbeidet (sjette særdirektiv i henhold til artikkel 16 nr. 1 i direktiv 89/391/EØF) [17]

E)

Bly og blyforbindelser, i den utstrekning disse agensene kan opptas i den menneskelige organisme

F)

Asbest

II. Prosesser og arbeid

1.

Prosesser og arbeid nevnt i vedlegg I til direktiv 90/394/EØF.

2.

Arbeid med framstilling og håndtering av innretninger, fyrverkeri eller andre gjenstander som inneholder sprengstoff.

3.

Arbeid med ville eller giftige dyr.

4.

Arbeid med industriell slakting av dyr.

5.

Arbeid som innebærer håndtering av utstyr til produksjon, oppbevaring eller anvendelse av komprimerte, flytende eller oppløste gasser.

6.

Arbeid med tanker, bassenger, reservoarer, flasker eller ballonger som inneholder kjemiske agenser nevnt i punkt I nr. 3.

7.

Arbeid som innebærer fare for sammenstyrting.

8.

Arbeid som innebærer fare grunnet høyspent strøm.

9.

Arbeid der tempoet bestemmes av maskiner, og som lønnes ved akkordbetaling.

Fotnoter

1)

Ennå ikke kunngjort

2)

EFT nr. L 216 av 20.8.1994, s. 12.

3)

Ennå ikke kunngjort

4)

EFT nr. L 307 av 13.12.1993, s. 18.

5)

EFT nr. C 254 av 9.10.1990, s. 4.

6)

EFT nr. C 72 av 18.3.1991, s. 95 og beslutning av 27. oktober 1993 (ennå ikke kunngjort i De Europeiske Fellesskaps Tidende).

7)

EFT nr. C 60 av 8.3.1991, s. 26.

8)

EFT nr. L 183 av 29.6.1989, s. 1.

9)

EFT nr. C 84 av 4.4.1992, s. 7.

10)

EFT nr. C 313 av 30.11.1992, s. 70.

11)

Europaparlamentsuttalelse av 17. desember 1992 (EFT nr. C 21 av 25.1.1993, s. 167). Rådets felles holdning av 23. november 1993 (ennå ikke offentliggjort i EFT) og Europaparlamentsbeslutning av 9. mars 1994 (EFT nr. C 91 av 28.3.1994, s. 89).

12)

EFT nr. C 190 av 20.7.1987, s. 44.

13)

EFT nr. L 183 av 29.6.1989, s. 1.

14)

EFT nr. L 374 av 31.12.1990, s. 1.

15)

EFT nr. 196 av 16.8.1967, s. 1. Direktivet sist endret ved direktiv 93/679/EØF (EFT nr. L 268 av 29.10.1993, s. 71).

16)

EFT nr. L 187 av 16.7.1988, s. 14. Direktivet sist endret ved direktiv 93/18/EØF (EFT nr. L 104 av 29.4.1993, s. 46).

17)

EFT nr. L 196 av 26.7.1990, s. 1.