Meld. St. 49

(2012–2013)
Melding til Stortinget

Eksport av forsvarsmateriell fra Norge i 2012, eksportkontroll og internasjonalt ikke-spredningssamarbeid

Tilråding fra Utenriksdepartementet 4. oktober 2013, godkjent i statsråd samme dag. (Regjeringen Stoltenberg II)

Dokumentet på regjeringen.no

Forklaring på forkortelser

AG

Australia Group

Australia-gruppen (multilateralt eksportkontrollsamarbeid for kjemiske/biologiske våpen)

ATT

Arms Trade Treaty

FN-avtale om internasjonal handel med våpen

BTWC

Biological and Toxic Weapons Convention

Konvensjonen mot biologiske våpen

CWC

Chemical Weapons Convention

Kjemivåpenkonvensjonen

IAEA

International Atomic Energy Agency

Det internasjonale atomenergibyrået

MTCR

Missile Technology Control Regime

Regimet for eksportkontroll av missilteknologi

NSG

Nuclear Suppliers Group

Gruppen av leverandørland for eksportkontroll av kjernefysisk materiale og relevante flerbruksvarer

NPT

Non-Proliferation Treaty

Ikke-spredningsavtalen for kjernefysiske våpen

OSSE

Organization for Security and Cooperation in Europe (OSCE)

Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa

PST

Politiets sikkerhetstjeneste

TAD

Toll- og avgiftsdirektoratet

WA

The Wassenaar Arrangement

Wassenaar-samarbeidet (multilateralt eksportkontrollsamarbeid for konvensjonelle våpen og flerbruksvarer)

1 Bakgrunn og sammendrag

Med denne meldingen til Stortinget legger Regjeringen for attende år på rad frem informasjon om omfanget av eksporten av våpen, ammunisjon og annet militært materiell[1] (heretter forsvarsmateriell). Meldingen som nå legges frem gir innsyn i eksporten i 2012.

Siden 1996 har meldingen og omfanget av åpenheten utviklet seg betydelig. I dag gis det en omfattende redegjørelse om norsk eksportkontrollpolitikk, samt om eksportaktivitetene. Gjennom mest mulig åpenhet er det Regjeringens mål å bidra til kunnskap også om denne delen av norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk.

I meldingen gis det innsyn i hva slags varer, tjenester og teknologi knyttet til disse varene som ble eksportert, til hvilke mottakerland og verdien av eksporten. Det gis også informasjon om avslag på søknader om lisens av forsvarsmateriell, om forsvarets relevante eksportaktiviteter, utførsel av håndvåpen og om eksporten av flerbruksvarer[2] (liste II) for militær bruk. Videre fremgår informasjon om avslag på søknad om eksport av flerbruksvarer til militær sluttbruker.

Norsk eksportkontrollpolitikk, regelverket og det internasjonale arbeidet når det gjelder eksportkontroll og ikke-spredning er også omtalt. I årets melding er det en særlig orientering om arbeidet med å styrke retningslinjene, samt om ny forskrift som trådte i kraft i juni 2013. Hovedhensikten med ny forskrift har vært å sikre gjennomføring av et EØS-relevant direktiv om forenklet lisensiering av forsvarsrelaterte varer innenfor EØS.

Selv om beslutninger om eksport av forsvarsmateriell fattes innen nasjonal suverenitet, har det de siste årene utviklet seg et stadig tettere samarbeid både innenfor EU og andre internasjonale fora når det gjelder eksportkontroll av konvensjonelle våpen. Norges samarbeid med EU innebærer regelmessig dialog om eksportkontrollen, samt utveksling av informasjon om avslag på søknader om eksportlisens begrunnet i atferdskodeksens kriterier. Det er en forutsetning at man tar hensyn til andre staters avslag, og ikke gir lisens for en tilnærmet lik eksport som et annet land har avslått. Denne forståelsen er ment å bidra til en mer enhetlig eksportkontrollpraksis over tid, samt gi bedriftene mest mulig like konkurransevilkår.

I april 2013 vedtok FNs Generalforsamling en avtale om kontroll med internasjonal våpenhandel (ATT). Vedtaket er et viktig gjennombrudd mot å oppnå større ansvarlighet i den internasjonale handelen med våpen og andre forsvarsrelaterte varer. Regjeringen arbeider med sikte på snarlig norsk ratifikasjon av avtalen, og i denne forbindelse bekrefte at norsk eksportkontrollpraksis ivaretar avtalens forbuds- og vurderingskriterier som nedfelt i særlig artikkel seks og syv.

Eksporten i 2012

Den samlede verdien av eksporten i 2012 var i underkant av 4,6 milliarder kroner, hvorav nær 3,9 milliarder utgjorde salg av militære varer. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell[3] 3,3 milliarder og B-materiell[4] ca. 574 millioner kroner. Til sammenligning var verdien av eksporten i 2011 i underkant av 3,9 milliarder kroner, hvorav ca. 3,6 milliarder utgjorde salg. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell 2,9 milliarder og B-materiell ca. 719 millioner kroner.

I 2012 var det en økning i eksporten av A-materiell på nesten 446 millioner (16 %). Eksporten av B-materiell sank med ca. 144 millioner (-20 %).

Verdien av tjenester, overføring av produksjonsrettigheter, formidling og retur av varer til utenlandsk eier utgjorde i 2012 om lag 279 millioner. Dette utgjør en økning på ca. 20 millioner kroner (8 %).

Eksporten av flerbruksvarer (sivile varer beskrevet på UDs liste II) til militær mottaker, beløp seg i 2012 til om lag 404 millioner. I forhold til 2011 var dette en økning på ca. 366 millioner. Økningen i eksporten på dette området har sammenheng med at sivil sektor i økende grad er teknologidrivende, noe som medfører at flerbruksvarer i større grad enn tidligere benyttes i militære systemer.

I forhold til i 2011, var det i 2012 en økning i verdien av den totale eksporten på om lag 687 millioner (18 %).

Medlemslandene i NATO, Sverige og Finland er de største mottakerne av forsvarsmateriell fra Norge. I 2012 utgjorde eksporten av A-materiell til disse landene 78 % og for B-materiell 90 %.

I forhold til i 2011, var det i 2012 nedgang i eksporten til USA (ca 190 millioner), Tyrkia (ca. 184 millioner), Brasil (127 millioner), Sveits (80 millioner), Tsjekkia (66 millioner), Sør-Korea (om lag 48 millioner) og Kroatia (nesten 38 millioner). I samme periode var det økning i verdien av eksporten til Chile (ca. 231 millioner), Polen (ca. 160 millioner), Australia (ca. 143 millioner), Frankrike (ca. 101 millioner), Italia (nær 79 millioner), Storbritannia (ca. 78 millioner), Malaysia (ca. 57 millioner), Canada (ca. 43 millioner), Nederland (ca. 42 millioner), Danmark (ca. 40 millioner) og Singapore (ca. 37 millioner).

Figur1.1 viser utviklingen i eksporten av forsvarsmateriell siden 2002.

Figur 1.1 Utviklingen i eksporten av forsvarsmateriell 2002–2012

Meldingens kapittel 9 inneholder tabeller og oversikter som gir ytterligere informasjon om eksporten.

Åpenhet om eksporten

Siden den den første meldingen ble fremlagt i 1996 har graden av åpenhet økt betydelig. I 2006 ble det for første gang gitt innsyn i forsvarsmyndighetenes utførsel av eget materiell, samt om utførselen av håndvåpen fra Norge. I 2008 ble åpenheten ytterligere styrket, da det for første gang ble gitt informasjon om eksport av sivile varer til militære sluttbrukere, og om utførsel av beskyttelsesutstyr for bruk av humanitære organisasjoner i forbindelse med minerydding. Siden 2007 har Regjeringen også invitert presse og organisasjoner til et møte for å presentere eksportkontrollmeldingen i forbindelse med fremleggelsen, samt deltatt i en rekke diskusjonsfora om eksportkontroll og handelen med forsvarsmateriell.

Norge arbeider aktivt i en rekke internasjonale fora for at også andre land skal utvise åpenhet om sin forsvarsmaterielleksport.

Parallelt med målsetningen om å utvise størst mulig åpenhet om eksporten av forsvarsmateriell fra Norge, er det nødvendig å sikre at økt innsyn skjer innenfor rammen av de begrensninger som taushetsplikten i eksportkontrolloven setter.

Det er etablert praksis at Stortinget konsulteres om eksportkontrollsaker av særlig utenrikspolitisk eller prinsipiell betydning. Dette er en linje som Regjeringen vil videreføre. I kapittel 2 gis ytterligere informasjon om arbeidet med åpenhet og konsultasjoner med Stortinget.

Utenriksdepartementets oppgaver

Utenriksdepartementet er ansvarlig for eksportkontrollen med strategiske varer, teknologi og tjenester. Eksportkontrollens ansvarsområde spenner fra norske politiske beslutninger, et omfattende internasjonalt samarbeid og lovpålagte oppgaver knyttet til behandling av søknader om eksportlisenser.

De siste årene har det funnet sted en substansiell styrking av eksportkontrollområdet i departementet. I 2010 ble en egen fagseksjon gjenopprettet, og det ble tilført to nye stillinger. En hovedgrunn til denne styrkingen var en markant økning i områdets oppgaver, både når det gjaldt omfanget av lisenssøknader, økt sakskompleksitet og styrket internasjonalt samarbeid.

Departementet har det siste året arbeidet med utvikling av et sikkert, elektronisk saksbehandlingssystem. Et slikt nytt system er nødvendig for å fortsatt sikre en effektiv lisensiering, ivareta sensitiv og taushetbelagt informasjon og utarbeide oversiktene i de årlige meldingene på en sikker måte. Et moderne informasjonsbehandlingssystem vil bidra til å kvalitetssikre materialet slik at informasjonen i meldingene til Stortinget er så korrekt og komplett som mulig. Målet er at systemet skal være fullt operativt i 2014. Som ledd i en skrittvis operasjonalisering, har departementet medio 2013 tatt i bruk elektroniske lisenser. Dette har særlig ført til at eksportørene får raskere svar på sine søknader.

Samarbeidet innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene setter i stor grad rammene for den nasjonale gjennomføringen av eksportkontroll. I regimene foregår bl.a. et omfattende arbeid med sikte på å holde lister og retningslinjer oppdatert i forhold til teknologi- og spredningsutvikling, samt utveksling av informasjon.

I 2013 ble det besluttet å gå over fra den tidligere nasjonale varelisten over forsvarsmateriell til EUs felles militære liste. Denne forhandles i praksis i en teknisk ekspertgruppe innenfor det multilaterale eksportkopntrollsamarbeidet Wassenaar. I tillegg har departementet tatt i bruk EUs liste over flerbruksvarer. Denne listen er en sammenstilling av listene over flerbruksvarer som er vedtatt i de multilaterale eksportkontrollregimene. På denne måten søker departementet å legge til rette for at norsk næringsliv har mest mulig like vilkår og rammer som konkurrenter i landene som er medlem i regimene.

Utenriksdepartementets seksjon for eksportkontroll deltar aktivt i det omfattende arbeidet innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene. Forhandlingene skjer løpende og spenner seg over flere uker i året. Vedtak i regimene fattes ved konsensus, og det forutsettes at de til enhver tid gjeldende lister og kontrolltiltak implementeres nasjonalt. Både kontrollistene og regimenes retningslinjer er omfattende og på et høyt teknisk nivå. Dette innebærer at departementet må besitte adekvat kompetanse, informasjon om anskaffelsestrender, spredningsrisiki og kunnskap om teknologisk utvikling. Evne til etterlevelse på nasjonalt plan har fått stadig større betydning for både eksportlands og eksportørers anseelse som handelspartnere.

Det er behov for å styrke og målrette informasjons- og årvåkenhetsdialogen med bedrifter og teknologiinstitusjoner fremover. I denne forbindelse vil både forebygging og etterkontroll i bedriftene være viktige tiltak. Departementet samarbeider nært med både tollvesenet og PST om kontroll og forebyggende tiltak.

Eksportkontrollregelverket

Eksportkontrollen er hjemlet i Lov av 18. desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. Kgl. res. av 18. desember 1987 gir Utenriksdepartementet fullmakt til å utøve den fullmakt som i henhold til eksportkontrolloven er tillagt Kongen. Utenriksdepartementet har således ansvaret for kontrollen med eksport fra Norge av våpen, ammunisjon og annet militært materiell[5] , flerbruksvarer[6] , samt relevant teknologi og tjenester. Utenriksdepartementets forskrift av 19. juni 2013 skal sikre gjennomføring av kontrollen, og utgjør det operative hjemmelsverket for utøvelse av kontrollen. Forskriften erstatter tidligere forskrift av 18. januar 1989.

Hovedmålsettingen med ny forskrift har vært å sikre gjennomføring av det EØS-relevante Direktiv 2009/43/EF i norsk rett, samt et løpende behov for styrking av hjemmelsverket på et par områder. EØS-direktivet ble grundig omtalt i Meld.St.8 (2012–2013).

Det er redegjort grundig om den nye forskriften i kapittel 4.

FN Sikkerhetsråds bindende vedtak om sanksjoner gjennomføres i egne norske forskrifter. Enkelte EU-vedtak om våpenembargo som Norge har sluttet seg til, krever gjennomføring i ny forskrift. Andre vedtak om våpenembargo som er fattet av EU eller OSSE gjennomføres på grunnlag av det eksisterende eksportkontrollregelverket.

Retningslinjene

Retningslinjene for utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell er endret ved flere anledninger siden de ble publisert første gang i 1992. I Meld. St. 8 (2011–2012) ble det redegjort for det seneste arbeidet med å styrke retningslinjene. I 2010 tok Norge EUs åtte atferdskriterier om våpeneksport inn i et eget vedlegg til Utenriksdepartementets retningslinjer (vedlegg A-kriteriene). Kriteriene angir hvilke forhold departementet legger vekt på i sine vurderinger av en rekke politiske spørsmål jfr. 1959-vedtaket og 1997-presiseringen. Det ble redegjort grundig for kriteriene i Meld. St. 21 (2009–2010).

Regjeringen er opptatt av at norsk næringsliv så langt som mulig skal ha de samme rammebetingelser som utenlandske konkurrenter, og har derfor valgt å gjennomføre EUs kriterier i norsk praksis. Regjeringen vil videreføre denne praksisen.

På bakgrunn av Utenriks- og forsvarskomiteens Innst. 62 S (2011–2012) om Meld. St. 25 (2010–2011) ble det i Meld. St. 8 (2012–2013) gitt en omfattende redegjørelse om en styrket systematikk for departementets vurderinger av de interne forholdene i en endelig mottakerstat. I tillegg ble det redegjort for styrking av retningslinjene når det gjelder reglene for å avslå søknader om eksport av B-materiell. Avslag om slik eksport skal begrunnes i vedlegg A-kriteriene. Hensikten er å klargjøre at avslag om slik eksport kan gjøres når det vurderes å foreligge en uakseptabel risiko for bruk i intern undertrykking. Kravet til dokumentasjon er i 2013 også styrket ytterligere. Det er tatt inn en egen bestemmelse i retningslinjene om at nye salg av forsvarsmateriell til land som er godkjent etter forutgående Regjeringsbehandling alltid forutsetter fremlegging av myndighetsbekreftet sluttbrukererklæring med reeksport-klausul, dvs. erklæring som fastslår at reeksport ikke må finne sted uten norske myndigheters godkjennelse.

Stortinget sluttet seg til Regjeringens tiltak, jf. Innstilling S 204 (2012–2013). De oppdaterte retningslinjene ble publisert 16. september 2013.

Som følge av den styrkede systematikken knyttet til vurderingen av den interne situasjonen i mottakerlandet, besluttet Regjeringen i juni 2013 å suspendere lisenser for eksport av forsvarsmateriell og flerbruksvarer til militær bruk i Egypt. I august 2013 opplyste Utenriksministeren i en egen pressemelding at lisensene formelt ble trukket tilbake på grunn av den eskalerende uroen og situasjonen i landet. Tilbaketrekkingen betyr at eventuell fremtidig gjenopptakelse av eksport av forsvarsmateriell til landet vil kreve forutgående Regjeringsbehandling i tråd med retningslinjene.

Den styrkede systematikken medfører behov for mer differensierte vurderinger i behandling av lisenssøknader. Det er nødvendig å kunne ta hensyn til hva slags varer som søkes eksportert, og hvilken anvendelse den aktuelle varen eller teknologien kan ha når det gjelder risiko for bruk i intern undertrykking i mottakerstaten. Dette følger i hovedsak av anvendelsen av Kriterium 2 (K2) om respekten for menneskerettighetene og den internasjonale humanitærretten i bestemmelsesstaten, samt Kriterium 3 (K3) om den innenrikspolitiske situasjonen i den endelige bestemmelsesstaten som følge av eksisterende motsetninger eller væpnede konflikter.

Den internasjonale utviklingen de siste årene har betydning også for norsk politikk når det gjelder eksport av forsvarsmateriell. Dette medfører behov for å se nærmere på begrepsbruken i Stortingets 1959-vedtak, samt søke en mer enhetlig praktisering av vedtak og relevante internasjonale forpliktelser som Norge har påtatt seg. Fremveksten av internasjonale forpliktelser, særlig innenfor FN, EU og Wassenaar-samarbeidet[7] , tilsier en mer ensartet og tidsmessig begrepsbruk.

For å tydeliggjøre en nærmere konsolidering av Stortingets vedtak, presisering og anvendelse av Vedlegg-A kriteriene anses det hensiktsmessig å innarbeide essensen av de enkelte kriteriene i retningslinjenes kapittel I (formål og anvendelsesområde).

På denne måten vil retningslinjene for departementets behandling av lisenssøknader styrkes og fremstå tydelige når det gjelder de utenriks- og innenrikspolitiske hensyn som inngår i vurderingene, herunder når det gjelder faren for at utstyr kan brukes i intern undertrykking.

Ved behandlingen av lisenssøknader bør hovedhensynet være at Norge ikke vil tillate salg av forsvarsrelaterte varer til land i områder med internasjonal væpnet konflikt eller hvor slik væpnet konflikt truer, eller til land hvor de aktuelle forsvarsrelaterte varene kan benyttes i forbindelse med intern væpnet konflikt og det anses å foreligge en uakseptabel fare for at utstyret kan bli brukt til intern undertrykking, eller til å angripe en annen stat eller tvinge gjennom territorialkrav med makt.

Det er redegjort om arbeidet med å styrke retningslinjene i kapittel 4.

Dokumentasjonskrav

Det kreves alltid dokumentasjon om sluttbruker før en lisens innvilges. Retningslinjene gir nærmere regler om kravene til dokumentasjon. Kravet til dokumentasjon vil være avhengig av det endelige mottaksland og det aktuelle materiellets karakter. Det ble redegjort for bestemmelsene om sluttbrukerdokumentasjon i Meld. St. 8 (2012–2013).

I den nylig vedtatte FN-avtalen om internasjonal handel med våpen (ATT), artikkel 8 pkt. 1, fremgår det bl.a. at når et eksporterende land ber om det, skal det importerende landet forsikre at etterspurt informasjon, herunder slutt-bruk(er)dokumentasjon, blir utstedt. Fra norsk side vil det arbeides videre i relevante internasjonale fora for å oppnå en felles norm for sluttbrukerdokumentasjon.

Kunnskapsoverføring

I Meld. St. 25 (2010–2011) og Meld. St. 8 (2012–2013) ble det redegjort for arbeidet med å etablere en målrettet kontroll med kunnskapsoverføring til utenlandske studenter.

Norge gjennomfører bl.a. FNs Sikkerhetsråds resolusjoner og EUs utvidede tiltak om sanksjoner mot Iran og Nord-Korea. Sanksjonsregimene og tiltakene er betydelig styrket de siste par årene, og gjennomføres i norsk forskrift. Det er redegjort nærmere om disse i meldingens kapittel 6. I tillegg til sanksjonsforskriftene, er det etter eksportkontrollforskriften lisensplikt for teknologioverføring, herunder immateriell teknologi, knyttet til varene som omfattes av Utenriksdepartementets liste I og II.

Forskriften om sanksjoner mot Iran setter et absolutt forbud mot å overføre varer og teknologi, herunder programvare, som er flerbruksvare, militære varer og teknologi, visse andre varer og teknologi som kan brukes i kjernefysiske aktiviteter, samt visse nøkkelutstyr- og teknologi for olje- og gassektoren til «iranske personer» eller «til bruk i Iran».

Betydningen av uønsket teknologi- og kunnskapsoverføring drøftes i økende grad også innenfor det multilaterale eksportkontrollsamarbeidet.

Som ansvarlig myndighet for eksportkontrollen, vil Utenriksdepartementet i samarbeid med PST, Justis- og beredskapsdepartementet og Kunnskapsdepartementet bidra med informasjon til aktuelle læresteder med sikte på større bevissthet om sensitive teknologiområder. Departementet og PST vil også videreføre sin forebyggende dialog med aktuelle læresteder.

FNs Sikkerhetsråds sanksjonsregimer

FNs Sikkerhetsråd kan med folkerettslig bindende virkning vedta sanksjoner mot stater, personer eller enheter. Over de siste tiår har EUs råd vedtatt en rekke restriktive tiltak overfor ulike stater. Norge slutter vanligvis opp om EU-tiltakene. Flere av sanksjons- og tiltaksregimene inneholder bestemmelser om våpenembargo.

De mest sentrale forskriftene retter seg mot Iran, Myanmar, Libya, Syria, Hviterussland, Elfenbenskysten og Nord-Korea. Felles for disse er at de bl.a. retter seg mot våpenembargo, forbud mot eksport av visse andre varer og teknologi, frys av midler og formuesgoder, samt reiserestriksjoner. Det er redegjort nærmere om forskriftene i meldingens kapittel 6.

FNs internasjonale våpenhandelsavtale

Regjeringen er meget tilfreds med at det etter tre års forhandlinger lyktes FNs generalforsamling å vedta en avtale 2. april 2013. Avtalen (Arms Trade Treaty, ATT) er den første juridisk bindende avtalen som regulerer internasjonal våpenhandel. Avtalen ble vedtatt med 154 stemmer for, tre imot (Iran, Nord-Korea og Syria) og 23 avstående. Norge undertegnet avtalen sammen med 66 andre stater under en seremoni i FN i New York 3. juni 2013.

Det har vært en økende internasjonal erkjennelse om behov for en global avtale som regulerer handel med konvensjonelle våpen. Årlig dør eller skades et stort antall mennesker i væpnet konflikt eller som følge av væpnet vold forårsaket av konvensjonelle våpen og ammunisjon, især håndvåpen og lette våpen. Uansvarlig og ulovlig omsetning av slike våpen utgjør en viktig årsak til slike menneskelige lidelser.

Norge har under forhandlingene arbeidet for en sterk avtale med humanitær innretning. På enkelte områder kunne det vært ønskelig med mer omfattende og klare bestemmelser. Norge samarbeidet nært med likesinnede land og hatt god kontakt med norsk og internasjonalt sivilsamfunn, samt med norsk industri.

Avtalen forhindrer ikke statsparter i å beholde strengere nasjonale eksportkontrollregimer og å styrke disse utover avtalens krav. Gjeldene norsk eksportkontrollregelverk er strengt og omfattende, og avtalens bestemmelser knyttet til eksportkontroll kan gjennomføres innenfor den gjeldende lov 18. desember 1987, nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. Avtalen nødvendiggjør heller ikke forskriftsendringer. I tråd med avtalens artikkel 23, vil Norge ved ratifikasjon avgi erklæring om midlertidig anvendelse av artikkel 6 og 7.

Artikkel 6 omfatter overførsler som er forbudt under avtalen.

Artikkel 7 omhandler betingelser og kriterier for eksport av våpen og varer under avtalen. Kriteriene er knyttet til en forhåndsvurdering av mulige konsekvenser for fred og sikkerhet og risiko for brudd på internasjonale menneskerettigheter, internasjonal humanitærrett, internasjonale regler om terrorisme og regler om transnasjonal organisert kriminalitet.

Avtalen er beskrevet nærmere i meldingens kapittel 7.2.

Internasjonalt samarbeid om eksportkontroll og ikke-spredning

Gjennom nasjonal eksportkontroll tar leverandørland et særlig ansvar for å sikre etterlevelse av folkerettslige avtaler på ikke-spredningsområdet. Dette gjelder særlig avtalen om ikke-spredning av kjernevåpen (NPT), kjemivåpenkonvensjonen (CWC) og konvensjonen om forbud mot biologiske våpen (BWC). Eksportkontrollen er ikke-spredning i praksis.

De multilaterale eksportkontrollregimene vokste i hovedsak frem på 1980-tallet for å søke en mest mulig enhetlig fortolkning av eksportkontrollforpliktelsene i de ulike multilaterale avtalene. Det er også et mål å komplementere svakheter i disse avtalene når det gjelder eksportkontroll.

De multilaterale eksportkontrollregimene er et politisk bindende samarbeid. For å holde tritt med spredningsbildet og teknologisk utvikling foregår løpende forhandlinger om felles kontrollister og retningslinjer. I tillegg foregår det en omfattende informasjonsutveksling innenfor rammen av de enkelte regimene. I tillegg til Utenriksdepartementet, deltar også representanter fra PST, tollvesenet og forsvaret på ekspertmøter.

Den raske teknologiske utviklingen innenfor sivil sektor, samt informasjon om at flere land forsøker å anskaffe masseødeleggelsesvåpen og leveringsmidler for slike våpen og utfordringen knyttet til ikke-statlige aktører, har ført til at aktivitetene i regimene har vokst betydelig. Eksportkontrollregimenes retningslinjer og varelister har fått økt anerkjennelse de siste årene, særlig gjennom FN SR resolusjon 1540 og ved at de legges til grunn i FN SR sanksjonsregimer mot bl.a. Iran og Nord-Korea. Dette gjelder særlig det kjernefysiske kontrollregimet NSG[8] og missilkontrollregimet MTCR[9] .

Norge har påtatt seg formannskapet i MTCR i 2014–15, og har deltatt aktivt i formannskapstroikaen allerede fra 2013. Troikaen består av sittende, utgående og innkommende formannsskap. På denne måten sikres god kompetanse og kontinuitet i arbeidet. MTCR er den eneste multilaterale arena som eksisterer hvor missilrelatert spredningsproblematikk drøftes. Samtidig er rammene for slike diskusjoner preget av sensitivitet, særlig gitt interesser knyttet til romfartsteknologi og bekymringer for at slike sivile programmer kan være dekke for militære missilaktiviteter. Under Norges formannskap vil det legges vekt på en aktiv dialog med ikke-medlemmer med sikte på å fremme forståelse for nasjonale tiltak for å hindre spredning av missilteknologi for masseødeleggelsesvåpen. Norge innleder sitt formannskap ved å være vertskap for og lede regimets plenumsmøte i Oslo høsten 2014.

Det er redegjort for det internasjonale samarbeidet i kapittel 7.

Forsvarsindustrien i Norge og internasjonalt samarbeid

De økte krav til forsvarsmateriell har bidratt til en sterk utvikling av ny teknologi og produkter fra forsvarsindustrien i Norge. Flere norske bedrifter er konkurransedyktige på det internasjonale markedet.

De internasjonale økonomiske utfordringene fortsetter å gi rammer for forsvarssektorens vilkår. Fremdeles ser man at forsvarsbudsjettene øker i mange land utenfor EU, mens de blir betydelig redusert blant EUs medlemsland.

Forsvarsdepartementet arbeider aktivt for at norsk forsvarsindustri skal komme i betraktning som underleverandør ved større materiellkjøp fra utlandet.

EUs nye forsvarsdirektiv (2009/81/EC) har som målsetning å åpne EUs marked for forsvarsmateriell for konkurranse på like og ikke-diskriminerende vilkår. Dersom direktivet reelt fører til en mer åpen og likeverdig konkurransesituasjon for forsvarsmateriell i Europa, vil dette kunne gi norsk forsvarsindustri økte muligheter på det europeiske markedet.

Det er redegjort nærmere om spørsmålet i meldingens kapittel 8.

2 Utenriksdepartementets arbeid for økt åpenhet

Det er Regjeringens målsetting å bidra til størst mulig åpenhet om utførselen av norsk forsvarsmateriell, samt å gi mest mulig innsyn om eksportkontrollpolitikken og praktiseringen av retningslinjene.

Regjeringen tok allerede i 1995 initiativ til en egen årlig stortingsmelding om omfanget av den faktiske forsvarsmaterielleksporten fra Norge. Siden den første meldingen ble fremlagt i 1996 har graden av åpenhet økt betydelig.

Meldingen som ble fremlagt i 2006 ga for første gang innsyn i forsvarsmyndighetenes utførsel av eget materiell, samt om utførselen av håndvåpen fra Norge. I 2008 ble åpenheten ytterligere styrket, da det for første gang ble gitt informasjon om eksport av sivile varer til militære sluttbrukere, og om utførsel av beskyttelsesutstyr for bruk av humanitære organisasjoner i forbindelse med minerydding. Omfanget av eksporten er de siste årene fremvist i tretten ulike tabeller og grafiske figurer, mot seks i 1996. Siden 2007 har Regjeringen også invitert presse og organisasjoner til et møte for å presentere eksportkontrollmeldingen i forbindelse med fremleggelsen, samt deltatt i en rekke diskusjonsfora om eksportkontroll og handelen med forsvarsmateriell. Regjeringen ønsker å videreføre denne linjen.

Parallelt med målsetningen om å utvise størst mulig åpenhet om eksporten av forsvarsmateriell fra Norge, er det nødvendig å sikre at økt innsyn skjer innenfor rammen av de begrensninger som taushetsplikten i eksportkontrolloven setter. I henhold til loven plikter enhver å gi Utenriksdepartementet den bistand som kreves for å kontrollere at bestemmelsene i loven eller forskriftene blir fulgt. Det gjelder alle opplysninger som anses nødvendige for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksportlisens. En slik vid rett til innhenting av bedriftsfølsom informasjon har sitt motstykke i de strenge taushetsbestemmelsene i loven.

Informasjonen om eksporten som fremgår i meldingens kapittel 9 baserer seg på rapporter fra eksportørene. Ved innvilgelse av eksportlisenser for forsvarsmateriell pålegges eksportørene å rapportere kvartalsvis om bruken av de enkelte tillatelsene. Rapportene inneholder betydelige mengder sensitiv og taushetsbelagt informasjon om eksportaktivitetene. Utenriksdepartementet legger stor vekt på å kvalitetssikre materialet slik at informasjonen som gis i den årlige meldingen til Stortinget er så korrekt og komplett som mulig. For bl.a. å sikre ivaretakelse av bedriftenes rapporter og utarbeide oversiktene i de årlige meldingene, er departementet i gang med å etablere et sikkert, elektronisk saksbehandlingssystem.

Fra norsk side arbeides det aktivt i en rekke fora for at også andre land skal utvise åpenhet om sin forsvarsmaterielleksport.

Gjennom de årlige meldingene blir Stortinget holdt løpende informert om eksporten av forsvarsmateriell, departementets praktisering av retningslinjene og om utviklingen av eksportkontrollregelverket og arbeidet innenfor det multilaterale regimesamarbeidet.

Det er en etablert praksis med å konsultere Stortinget om eksportkontrollsaker av særlig utenrikspolitisk eller prinsipiell betydning. Dette er en linje som Regjeringen vil videreføre.

3 Utenriksdepartementets oppgaver knyttet til eksportkontroll

Utenriksdepartementet er ansvarlig for eksportkontrollen med strategiske varer, teknologi og tjenester. Departementet er i forskrift av 18. desember 1987 nr 967 gitt myndighet til å administrere eksportkontrolloven og utarbeide forskrifter og retningslinjer for gjennomføring av kontrollen. Eksportkontrollens ansvarsområde spenner fra politiske beslutninger, et omfattende internasjonalt samarbeid og lovpålagte oppgaver knyttet til lisensiering. I tillegg er departementet ansvarlig for gjennomføring av sanksjonsregimer og relevante styrkede tiltak i denne forbindelse, og som gjennomføres i norsk rett. Det er redegjort nærmere om disse spørsmålene i meldingen.

De siste årene har det funnet sted en substansiell styrking av eksportkontrollområdet i departementet. I 2010 ble en egen fagseksjon gjenopprettet, og det ble tilført to nye stillinger. En hovedgrunn til denne styrkingen var en markant økning i fagområdets oppgaver, både når det gjaldt omfanget av lisenssøknader, økt sakskompleksitet og styrket internasjonalt samarbeid. Fagseksjonen behandler mer enn 4000 henvendelser fra norsk næringsliv i året, herunder ca. 2500 søknader om eksportlisens.

Et skreddersydd og sikkert elektronisk saksbehandlingssystem for eksportkontrollen vil tas i bruk i løpet av 2014. Som ledd i en skrittvis operasjonalisering, har departementet medio 2013 tatt i bruk elektroniske lisenser. Dette har særlig ført til at eksportørene får raskere svar på sine søknader. Når det nye systemet er operativt i 2014, vil departementets arbeid knyttet til lisensiering, ivaretakelse og bruk av betydelige databaser med sensitiv informasjon og utarbeidelse av tallmaterialet i de årlige meldingene til Stortinget bli mer effektivt.

Som en ytterligere effektivisering og styrking av eksportkontrollen, trådte en ny eksportkontrollforskrift i kraft 19. juni 2013. Hovedformålet med den nye forskriften er å sikre gjennomføring av et EØS-relevant direktiv om forenklet lisensiering av forsvarsrelaterte varer til mottakere i EU/EØS. Som følge av en styrket systematikk i vurderingene av mottakerland, med hovedvekt på den interne situasjonen, er Utenriksdepartementets retningslinjer også oppdatert. Det er redegjort nærmere for den nye forskriften samt om oppdatering og det videre arbeidet med retningslinjene i meldingens Kap. 4.

Samarbeidet innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene setter i stor grad rammene for den nasjonale gjennomføringen av eksportkontroll. I regimene foregår bl.a. et omfattende arbeid med sikte på å holde listene oppdatert i forhold til teknologi- og spredningsutvikling. Det er redegjort nærmere om de multilaterale regimene i meldingens kapittel 6.

Når det gjelder forsvarsmateriell, ble det i 2013 besluttet å gå over fra den tidligere nasjonale listen til EUs felles militære liste. Denne forhandles i praksis i en teknisk ekspertgruppe innenfor Wassenaar-samarbeidet, hvor 42 land deltar. I tillegg har departementet tatt i bruk EUs konsoliderte liste over flerbruksvarer, som dekker listene til alle de multilaterale eksportkontrollregimene. På denne måten søker departementet å legge til rette for at norsk næringsliv har mest mulig like vilkår og rammer som konkurrenter i EU-land.

Eksperter fra Utenriksdepartementets seksjon for eksportkontroll deltar aktivt i det omfattende arbeidet som foregår innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene. Forhandlingene om listene skjer forløpende og spenner seg over flere uker i året, og krever i tillegg til særskilt teknisk kompetanse at nødvendige menneskelige ressurser er allokert til arbeidet. Vedtak i regimene fattes ved konsensus, og det forutsettes at de til enhver tid gjeldende lister og kontrolltiltak implementeres nasjonalt. Både listene og regimenes felles retningslinjer om kontrolltiltak er omfattende og på et høyt teknisk nivå. Departementet legger stor vekt på å sikre en god og sikker nasjonal gjennomføring. Det krever at departementet besitter adekvat kompetanse, årvåkenhet om anskaffelsestrender, spredningsrisiki og kunnskap om teknologisk utvikling. Evne til etterlevelse på nasjonalt plan har fått stadig større betydning for både eksportlands og eksportørers troverdighet som handelspartnere.

Departementet ser behov for å styrke og målrette informasjons- og årvåkenhetsdialogen fremover. I denne forbindelse vil både forebygging og etterkontroll i bedriftene være viktige tiltak, og Utenriksdepartementet vil samarbeide med PST og Tollvesenet på dette området. Det er Regjeringens mål å fortsatt sikre adekvate ressurser for å kunne ivareta de omfattende oppgavene på eksportkontrollområdet.

4 Eksportkontrollregelverket og retningslinjer for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av våpen, militært materiell, samt teknologi og tjenester for militære formål

I dette kapittelet redegjøres det for eksportkontrollregelverket og retningslinjer for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av våpen, militært materiell, samt teknologi og tjenester for militære formål. I tråd med Stortingets behandling av Meld. St. 8 (2012–2013) om eksporten i 2011, er retningslinjene oppdatert (vedlegg 4). I Kap. 4.3 redegjøres for arbeidet med ytterligere oppdatering av retningslinjene.

Eksportkontrollen er hjemlet i Lov av 18. desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. Kgl. res. av 18. desember 1987 gir Utenriksdepartementet fullmakt til å utøve den fullmakt som i henhold til eksportkontrolloven er tillagt Kongen. Utenriksdepartementet har således ansvaret for kontrollen med eksport fra Norge av våpen, ammunisjon og annet militært materiell[10] , flerbruksvarer[11] , samt relevant teknologi og tjenester.

Etter eksportkontrolloven må alle varer og tjenester og all teknologi som kan være av betydning for andre lands utvikling, produksjon eller anvendelse av produkter til militære formål, eller som direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne, samt varer og teknologi som kan benyttes til å utøve terrorhandlinger, jf. straffeloven § 147 a første ledd, ikke utføres uten tillatelse fra Utenriksdepartementet. Liste I (våpen og militært materiell) og liste II (flerbruksvarer) beskriver produkter og teknologi som krever slik tillatelse. Kontrollen med teknologi omfatter også immateriell teknologioverføring.

Loven setter forbud mot at det drives handel med, formidles eller på annen måte bistås ved salg av våpen og militært materiell fra et fremmed land til et annet uten særskilt tillatelse. Tilsvarende gjelder for strategiske varer og teknologi som er nærmere angitt i forskrift.

I tillegg inneholder loven bestemmelser om informasjonsplikt og taushetsplikt, samt omfattende straffebestemmelser. I St.meld. nr. 29 (2007–2008), St.meld. nr. 42 (2008–2009) og Meld. St. 21 (2009–2010) ble det gitt grundig informasjon om loven.

Utenriksdepartementets forskrift av 19. juni 2013 skal sikre gjennomføring av kontrollen med eksport av både forsvarsrelaterte varer og flerbruksvarer, og representerer det operative hjemmelsverket for utøvelse av kontrollen. Det er redegjort grundig om den nye forskriften i kapittel 4.1.

Det er dessuten fastsatt en rekke forskrifter for å gjennomføre internasjonale sanksjoner, herunder våpenembargo, på dette området. Det er redegjort for gjeldende forskrifter i denne sammenheng i meldingens kapittel 5.

Utenriksdepartementets retningslinjer er veiledende for departementets behandling av søknader om tillatelse til å utføre forsvarsmateriell fra Norge.

4.1 Forskrift til gjennomføring av eksportkontrollen

Ny forskrift om eksport av forsvarsmateriell, flerbruksvarer, teknologi og tjenester trådte i kraft 19. juni 2013. Forskriften erstatter tidligere forskrift av 18. januar 1989.

Hovedmålsettingen med ny forskrift har vært å sikre gjennomføring av Direktiv 2009/43/EF (ICT-direktivet) i norsk rett. Direktivet ble grundig omtalt i Meld. St. 8 (2012–2013). I tillegg var det et løpende behov for styrking av hjemmelsverket på et par områder.

I tråd med ICT-direktivet etablerer forskriften et system for overføringslisenser for eksport innad i EU/EØS og muligheten for sertifisering av foretak som mottakere er de mest sentrale elementene i direktivet. De særskilte reglene om overføringslisenser og sertifisering er inntatt i forskriftens kapittel 3 og 4. I tillegg til å etablere systemer for lisensiering og sertifisering innad i EU/EØS inneholder ICT-direktivet også særlige bestemmelser om registrering og rapportering fra eksportørenes side. I den nye forskriften er disse reglene gjort generelt gjeldende og vil bidra til å styrke den norske eksportkontrollen.

I tillegg til ICT-direktivet, inneholder den nye forskriften særlig to substansielle endringer som knytter seg til lisensplikt uavhengig av varelister (jf § 7). Tidligere generalklausul om at det er lisensplikt for enhver vare for militær bruk til områder som er underlagt våpenembargo fastsatt av FNs Sikkerhetsråd etter kapittel VII er utvidet til også å gjelde andre tiltaksregimer som Norge har sluttet seg til. Slike tiltaksregimer vil i all hovedsak være våpenembargo og tiltak fastsatt av EU og OSSE og som Norge har sluttet seg til. Videre er det lagt til en ny bestemmelse som krever lisens for eksport av enhver vare som kan tjene til å utvikle en stats militære evner som ikke er forenlig med vesentlige norske sikkerhets- og forsvarsinteresser. Begge disse endringene er omtalt i Meld. St. 8 (2012–2013).

Liste I (forsvarsrelaterte varer) og Liste II (flerbruksvarer) er tatt inn som hhv. vedlegg 1 og 2 i den nye forskriften. Listene er i engelskspråklig versjon og utgjør i praksis listene forhandlet i de relevante multilaterale eksportkontrollregimene.At nevnte lister er tatt inn som vedlegg til forskriften innebærer ingen endring eller liberalisering av gjeldende politikk. Listene vil bli oppdatert i tråd med endringer vedtatt i de enkelte regimene, og fortrinnsvis parallelt med at EU oppdaterer sine lister.

4.2 Utenriksdepartementets retningslinjer

Det politiske grunnlaget for kontrollen med eksport av forsvarsmateriell er Regjeringens erklæring av 11. mars 1959 og Stortingets vedtak av samme dato, som slår fast at:

«det skal ved avgjørelsen legges vekt på de utenriks- og innenrikspolitiske vurderinger, og hovedsynspunktet bør være at Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig».

I vedtak av samme dato tar Stortinget

«til etterretning den erklæring Statsministeren på vegne av Regjeringen har lagt frem. Stortinget vil sterkt understreke at eksport av våpen og ammunisjon fra Norge bare må skje etter en nøye vurdering av de uten- og innenrikspolitiske forhold i vedkommende område. Denne vurderingen må være avgjørende for om eksport skal finne sted».

I 1997 sluttet et enstemmig Storting seg til en presisering om at

«Utenriksdepartementets vurdering av disse forholdene omfatter en vurdering av en rekke politiske spørsmål, herunder spørsmål knyttet til demokratiske rettigheter og respekt for grunnleggende menneskerettigheter».

Regjeringen anser Stortingets vedtak som et bindende pålegg, og eksportreguleringen skal sikre at det blir fulgt. For dette formål, og for å gi eksportørene større innsyn og forutsigbarhet om kontrollen med eksport av forsvarsmateriell, utarbeidet Utenriksdepartementet retningslinjer i 1992 for behandlingen av søknader om eksport av forsvarsmateriell. Det er redegjort løpende for departementets praktisering av retningslinjene i de årlige meldingene til Stortinget som er fremlagt siden 1996.

Retningslinjene er endret ved flere anledninger siden de ble publisert første gang i 1992. I Meld. St. 8 (2011–2012) ble det redegjort for det seneste arbeidet med å styrke retningslinjene (vedlegg 4).

Som følge av at EUs utenriksministre vedtok en felles holdning om våpeneksport i 2008, og som medførte at de åtte atferdskriteriene fikk bindende status for EUs medlemsland, tok Norge kriteriene inn i et eget vedlegg til Utenriksdepartementets retningslinjer (vedlegg A-kriteriene). Kriteriene gir større innsyn i Utenriksdepartementets vurderinger av en rekke politiske spørsmål jfr. 1959-vedtaket og 1997-presiseringen. Det ble redegjort grundig for kriteriene i Meld. St. 21 (2009–2010).

Regjeringen er opptatt av at norsk næringsliv så langt som mulig skal ha de samme rammebetingelser som utenlandske konkurrenter, og har derfor valgt å gjennomføre EUs standarder i norsk praksis. Regjeringen vil videreføre praksisen med å følge EUs utvikling når det gjelder styrking av kriteriene og brukerveiledningen til kodeksen. I Meld. St. 8 (2012–2013) ble det redegjort for en rekke EU-lands eksportkontrollpraksis når det gjelder forsvarsrelaterte varer.

Innenfor rammen av Norges samarbeid med EU (COARM) siden 2003, utveksles informasjon om anvendelsen av kriteriene, samt informasjon om avslag på eksportlisens begrunnet i ett eller flere kriterier. En konsultasjonsmekanisme er knyttet til avslagene slik at et land som vurderer en lisenssøknad som fremstår som identisk med et notifisert avslag, skal konsultere eksportkontrollmyndigheten i landet som har notifisert det tidligere avslaget. Målsetningen er å søke en nærmere enhetlig forståelse av kriteriene, samt å unngå kommersiell undergraving av lands avslag. Norge er det eneste ikke-EU land som har et slikt substansielt samarbeid med EU.

Norge har også forpliktelser gjennom vedtak i internasjonale fora, herunder i Wassenaar-samarbeidet (WA) som retter seg mot konvensjonelle våpen, militært materiell og relevant høyteknologi. Det internasjonale eksportkontroll- og ikke-spredningssamarbeidet er nærmere omtalt i meldingens kapittel 6. Gjennomføringen av disse forpliktelsene skjer i forskrift og ved praktiseringen av retningslinjene.

4.3 Oppdatering av retningslinjene

På bakgrunn av Utenriks- og forsvarskomiteens Innst. 62 S (2011–2012) om Meld. St. 25 (2010–2011) ble det i Meld. St. 8 (2012–2013) gitt en omfattende redegjørelse om en styrket systematikk for departementets vurderinger av de interne forholdene i en endelig mottakerstat.

Komiteens Innstilling S 204 (2012–2013) til meldingen var enstemmig, og ga støtte til Regjeringens tiltak.

I hovedsak er retningslinjene i lys av ovennevnte blitt styrket for å sikre at søknader om eksport av B-materiell kan avslås når det foreligger en uakseptabel risiko for at slikt utstyr kan være ment for intern undertrykking. Kriterium 2 (K2), som gjelder menneskerettigheter og internasjonal humanitærrett, gir til dels detaljerte anvisninger når det gjelder vurdering av risiko for at den aktuelle varen/teknologien kan benyttes til brudd på menneskerettighetene, til intern undertrykking eller for nasjonale sikkerhetsformål.

Endringen innebærer således at lisens for B-materiell kan avslås med begrunnelse i vedlegg A-kriteriene. Dette representerer en reell innstramming av praksis når det gjelder eksport av B-materiell. I innstilling fra Utenriks- og forsvarskomiteen S 204 (2012–2013) ber komiteen om at Regjeringen kommer tilbake med en redegjørelse om erfaringen med denne innstrammingen. Grunnlaget for de aktuelle vurderingene tar utgangspunkt i informasjon som er utvekslet med EUs medlemsland om anvendelsen av K2, og rapporter om relevante innenrikspolitiske forhold publisert av kompetente internasjonale organer. På bakgrunn av slik informasjon som nevnt, vil søknader om eksport av de aktuelle forsvarsrelaterte varer bli avslått. Regjeringen vil komme tilbake med informasjon i senere meldinger til Stortinget når det er opparbeidet mer erfaring med anvendelsen av atferdskriteriene når det gjelder eksport av kategori B-materiell.

Dagens praksis med individuell lisensiering for eksport av våpen og militært materiell (kategori A-materiell), vil videreføres. Slik individuell lisensiering vil bidra til å sikre fortsatt god oversikt med den løpende eksportaktiviteten og gi mulighet til å suspendere eller trekke tilbake en lisens dersom forholdene i mottakerstaten endres vesentlig. I kjølvannet av hendelsene i Midt-Østen og Nord-Afrika (MØNA) viste det seg at mange andre land hadde utfordringer med å få oversikt og stanse utførsler til land i området fordi det var gitt åpne lisenser som i stor grad baserte seg på myndighetenes etterkontroll.

Som følge av teknologisk utvikling, er det tatt inn en referanse til «delsystemer» i retningslinjenes Kap. VII om delleveranser, i tillegg til den tidligere formuleringen «deler og komponenter». Dette er gjort for å reflektere praksis, da det også er åpnet for at «delsystemer» kan omfattes av bestemmelsene i kapittelet. Videre har det faktum at sivil teknologi i økende grad inngår i militære systemer, medført at retningslinjene er endret slik at bestemmelsene om lisensiering av delleveranser også kan anvendes overfor sivile deler, delsystemer og komponenter som skal inngå i produksjon av utenlandske militære systemer.

Videre er kravene til sluttbrukerdokumentasjon ved lisensiering av forsvarsmateriell i kategori A-materiell til land som er godkjent som mottakere av forsvarsmateriell etter regjeringsbehandling, styrket. I praksis betyr det at det ved hver ny leveranse av A-materiell til slike land, skal kreves myndighetsbekreftet sluttbrukerdokumentasjon.

I tillegg er det gjort enkelte endringer i begrepsbruk, hovedsakelig for å reflektere formuleringer i den nye eksportkontrollforskriften.

4.4 Arbeidet med ytterligere oppdatering av retningslinjene

Den internasjonale utviklingen de siste årene har betydning også for norsk politikk når det gjelder eksport av forsvarsmateriell. Dette medfører at det er grunn til å se nærmere på begrepsbruken knyttet til Stortingets 1959-vedtak, samt søke en mer enhetlig praktisering av vedtak og relevante internasjonale forpliktelser som Norge har påtatt seg. Fremveksten av internasjonale forpliktelser, særlig innenfor FN, EU og Wassenaar-samarbeidet, tilsier en mer ensartet og tidsmessig begrepsbruk.

Begrepet «borgerkrig» har etter dagens folkerett ikke relevans som et rettslig begrep. «Borgerkrig» er nå erstattet av begrepet «intern væpnet konflikt». Begrepet «internasjonal væpnet konflikt» er å forstå som krig etter intensjonen i 1959-vedtaket. I praksis fortolker departementet begrepene «borgerkrig» og «krig» som det som i humanitærretten forstås hhv. som «intern væpnet konflikt» og «internasjonal væpnet konflikt».

I tillegg har det vokst frem behov for mer differensierte vurderinger når det gjelder hva slags varer som søkes eksportert i forhold til risikovurderingen knyttet til sluttbruker og -bruken i den endelige bestemmelsesstaten. Dette følger særlig av den forsterkede vurderingssystematikken som er etablert når det gjelder landvurderinger, og i hovedsak anvendelsen av K2 om respekten for menneskerettighetene og den internasjonale humanitærretten i bestemmelsesstaten, samt K3 om den innenrikspolitiske situasjonen i den endelige bestemmelsesstaten som følge av eksisterende motsetninger eller væpnede konflikter.

Med sikte på å tydeliggjøre og sikre en nærmere konsolidering av Stortingets vedtak, presisering og anvendelse av Vedlegg-A kriteriene, foreslås det å ta inn en direkte referanse i retningslinjenes kapittel I (formål og anvendelsesområde) pkt 1 som følger (nye tekstforslag fremgår i kursiv):

Disse retningslinjene er veiledende for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av våpen, militært materiell, samt teknologi og tjenester for militære formål (heretter forsvarsrelaterte varer).

Reglene for lisensinnvilgelse gjelder ikke for leveranser av ubetydelig omfang og som ikke er for militær bruk eller for politibruk.

Utgangspunktet for eksportreguleringen er følgende formuleringer i Regjeringens erklæring av 11. mars 1959 og Stortingets vedtak av samme dato:

Regjeringens erklæring:

«Det skal ved avgjørelsen legges vekt på de utenriks- og innenrikspolitiske vurderinger, og hovedsynspunktet bør være at Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig.»

Stortingets vedtak:

«Stortinget tar til etterretning den erklæring Statsministeren på vegne av Regjeringen har lagt frem. Stortinget vil sterkt understreke at eksport av våpen og ammunisjon fra Norge bare må skje etter en omhyggelig vurdering av de uten- og innenrikspolitiske forhold i vedkommende område. Denne vurdering må etter Stortingets mening være avgjørende for om eksport skal finne sted.»

I tråd med gjeldende folkerett forstås begrepet «borgerkrig» som «intern væpnet konflikt» og «krig» som «internasjonal væpnet konflikt».

I 1997 sluttet et enstemmig Storting seg til en presisering om at «Utenriksdepartementets vurdering av disse forholdene omfatter en vurdering av en rekke politiske spørsmål, herunder spørsmål knyttet til demokratiske rettigheter og respekt for grunnleggende menneskerettigheter».

Regjeringen anser Stortingets vedtak som et bindende pålegg, og eksportreguleringen skal sikre at det blir fulgt.

Praktiseringen av ovennevnte erklæring, vedtak og presisering, medfører at det ikke vil kunne innvilges eksportlisens

når dette er uforenlig med Norges internasjonale forpliktelser (jf vedlegg A, K1),

når det åpenbart er fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til intern undertrykking (jf K2),

når eksport vil kunne fremprovosere eller forlenge væpnede konflikter eller forverre eksisterende motsetninger eller konflikter i den endelige bestemmelsesstaten (jf K3),

når det er åpenbar fare for at den påtenkte mottakeren vil bruke den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, til å angripe en annen stat eller tvinge gjennom territorialkrav med makt (jf K4).

I behandlingen av søknad om eksportlisens vil det tas særlig hensyn til:

den nasjonale sikkerheten i Norge, allierte og vennligsinnede land (jf K5),

kjøperlandets atferd overfor verdenssamfunnet, særlig med hensyn til landets holdning til terrorisme, hvilke allianser det har inngått, og respekten for folkeretten (jf K6)

risiko for at den militære teknologien eller det militære utstyret skal bli ulovlig omsatt i kjøperlandet eller reeksportert på ugunstige vilkår (jf K7)

forenligheten mellom eksporten av militær teknologi og militært utstyr og mottakerlandets økonomiske og tekniske evne, samtidig som det tas hensyn til at det er ønskelig at stater kan dekke sine legitime sikkerhets- og forsvarsbehov med minst mulig innsats av menneskelige og økonomiske ressurser til våpen (jf K8).

K1-K8 gjenspeiler artikkel 2 i EUs felles holdning om våpeneksport (2008/944/CFSP), og er nærmere beskrevet i Vedlegg A til disse retningslinjene.

I tillegg kommer FN-avtalen om handel med konvensjonelle våpen vedtatt av FNs Generalforsamling 3. april 2013 til anvendelse, jf avtalens artikkel 6 og 7.

Øvrige punkter og kapitler i retningslinjene (som publisert 1. september 2013) videreføres.

Ved å styrke retningslinjenes Kap I pkt 1 som reflektert ovenfor er målet å sikre at behandlingen av søknader om eksporttillatelse for forsvarsrelaterte varer med tydelighet ivaretar aktuelle utenriks- og innenrikspolitiske hensyn, herunder hensynet til menneskerettighetene og risikovurderinger knyttet til intern undertrykking ifm eksport av militært utstyr. Ved behandlingen av lisenssøknader bør hovedhensynet være at Norge ikke vil tillate salg av forsvarsrelaterte varer til land i områder med internasjonal væpnet konflikt eller hvor slik væpnet konflikt truer, eller til land hvor det aktuelle forsvarsrelaterte utstyret kan benyttes i forbindelse med intern væpnet konflikt og det anses å foreligge en uakseptabel fare for at utstyret kan bli brukt til intern undertrykking, eller til å angripe en annen stat eller tvinge gjennom territorialkrav med makt.

Dette hovedhensynet bør ikke være til hinder for lands rett til selvforsvar etter FN-paktens artikkel 51. Dersom det skulle oppstå en situasjon der det vurderes å være i Norges forsvars- og sikkerhetspolitiske interesse å levere militært utstyr for legitime forsvarsformål til et land når eksport etter retningslinjene normalt ikke ville kunne tillates, vil Regjeringen på forhånd konsultere Stortinget i tråd med praksis.

4.5 Dokumentasjonskrav og sluttbrukerkontroll

Det kreves alltid dokumentasjon om sluttbruker før en lisens innvilges, og retningslinjene gir nærmere regler om kravene til dokumentasjon. Kravet til dokumentasjon vil være avhengig av det endelige mottaksland og det aktuelle materiellets karakter. Det ble redegjort for bestemmelsene om sluttbrukerdokumentasjon i Meld. St. 8 (2012–2013).

I den nylig vedtatte FN-avtalen om internasjonal handel med våpen (ATT), artikkel 8 pkt. 1, fremgår det bl.a. at når et eksporterende land ber om det, skal det importerende landet forsikre at etterspurt informasjon, herunder slutt-bruk(er)dokumentasjon, blir utstedt. Fra norsk side vil det arbeides videre i relevante internasjonale fora for å oppnå en felles standard.

5 Kontroll med kunnskapsoverføring

I Meld. St. nr. 25 (2010–2011) og Meld. St. 8 (2012–2013) ble det redegjort for arbeidet med å etablere en målrettet kontroll med kunnskapsoverføring til utenlandske studenter.

Norge gjennomfører bl.a. FNs Sikkerhetsråds resolusjoner og EUs utvidede tiltak om sanksjoner mot Iran og Nord-Korea. Sanksjonsregimene og tiltakene er betydelig styrket de siste par årene, og gjennomføres i norsk forskrift. I tillegg til sanksjonsforskriftene, inneholder eksportkontrollregelverket hjemmel om kontroll med teknologioverføring, herunder immateriell teknologi som f.ek.s overføring av kunnskap knyttet til varene som omfattes av Utenriksdepartementets liste I og II.

Betydningen av uønsket teknologi- og kunnskapsoverføring drøftes i økende grad også innenfor det multilaterale eksportkontrollsamarbeidet. Stadig flere land har etablert kontrollsystemer for å hindre at kunnskap fra nasjonale universiteter og høyskoler overføres i strid med internasjonale forpliktelser eller når risikoen for uønsket bruk anses uakseptabel i forhold til å hindre spredning av MØV-teknologi.

Forskriften om sanksjoner mot Iran setter et absolutt forbud mot å overføre varer og teknologi, herunder programvare, som er flerbruksvare, militære varer og teknologi (Liste I), visse andre varer og teknologi som kan brukes i kjernefysiske aktiviteter, samt visse nøkkelutstyr- og teknologi for olje- og gassektoren til «iranske personer» eller «til bruk i Iran».

Flerbruksvarer er beskrevet på Utenriksdepartementets Liste II. Det er redegjort grundig for Iran-sanksjonene i kapittel 6.

Som ansvarlig myndighet for den strategiske eksportkontrollen og forskrifter for gjennomføring av sanksjoner, vil Utenriksdepartementet i samarbeid med PST, Justisdepartementet og Kunnskapsdepartementet bidra med relevant informasjon til aktuelle læresteder og virksomheter med sikte på bevissthet om teknologiområder som er relevante i forhold til ovenfor nevnte forbud eller kontrollmekanismer.

Utenriksdepartementet og PST vil videreføre en målrettet og forebyggende kontroll med kunnskapsoverføring når det vurderes å foreligge en uakseptabel risiko for at kunnskapen senere kan benyttes til å utvikle, fremstille eller bruke masseødeleggelsesvåpen eller leveringssystemer for slike våpen.

6 Sanksjonsregimer

FNs Sikkerhetsråd kan med folkerettslig bindende virkning vedta sanksjoner mot stater, personer eller enheter. Over de siste tiår har EUs råd vedtatt en rekke restriktive tiltak overfor ulike stater. Norge slutter vanligvis opp om EU-tiltakene. Flere av sanksjons- og tiltaksregimene inneholder bestemmelser om våpenembargo.

For at FN-sanksjoner eller EU-tiltak skal være bindende for private rettssubjekter i Norge må de gjennomføres i norsk rett. Sanksjoner som er vedtatt av FNs Sikkerhetsråd gjennomføres som hovedregel ved forskrifter vedtatt med hjemmel i lov 7. juni 1968 nr. 4 til gjennomføring av bindende vedtak av De Forente Nasjoners Sikkerhetsråd (sanksjonsloven). EUs tiltaksregimer eller andre internasjonale ikke-militære tiltak som Norge har sluttet opp om kan gjennomføres ved forskrift gitt med hjemmel i lov 27. april 2001 nr. 14 om iverksetjing av internasjonale, ikkje-militære tiltak i form av avbrot eller avgrensing av økonomiske eller anna samkvem med tredjestatar eller rørsler (tiltaksloven). Visse typer tiltak som er omfattet av FN-sanksjoner og/eller EU-tiltak gjennomføres med hjemmel i annen norsk lovgivning. Blant annet er våpenembargoer dels gjennomført med hjemmel i den alminnelige eksportkontrollovgivningen.

Reiserestriksjoner er dels gjennomført med hjemmel i utlendingsloven og dels ved at EU-land melder listeførte personer inn i SIS (Schengen Information System) som dermed får virkning for Norge som Schengen-land.

En del av EUs tiltak inneholder bestemmelser som utdyper eller supplerer bindende vedtak gjort av FNs sikkerhetsråd. Der Norge slutter opp om slike tiltak, er det gitt forskrifter med hjemmel i både sanksjonsloven og tiltaksloven.

Oversikt over de til enhver tid gjeldende sanksjonsregimer, som inneholder våpenembargo, er gjennomført med hjemmel i sanksjonsloven[12] [1] og/eller tiltaksloven kan finnes på www.lovdata.no.

De mest sentrale forskriftene omtales nedenfor.

Terrorismetiltak

Følgende terrorismetiltak inneholder våpenembargo:

Sikkerhetsrådets resolusjoner 1267/1333/1390/1455/1617/1677/1735/1988/2083, som gjelder sanksjoner mot Al-Qaida og Taliban, samt personer eller enheter tilknyttet disse er gjennomført i forskrift 22. desember 1999 nr. 1374.

Sikkerhetsrådets resolusjon 1540 om ikke-spredning av masseødeleggingsvåpen gir veiledning om kontrollstandarder for gjennomføring i staters nasjonale regelverk og praksis. Norge gjennomfører disse tiltakene i hovedsak på grunnlag av eksportkontrollregelverket og straffeloven.

Sanksjoner mot Iran

FNs Sikkerhetsråd vedtok i tiden 2006–2010 fire resolusjoner på grunn av Irans kjernefysiske program. Sammen med EUs restriktive tiltak, som også er gjennomført i norsk rett, utgjør disse det norske sanksjonsregimet mot Iran.

Sikkerhetsrådets resolusjoner bygger på mistanke og sterke indiser i retning av at Iran utvikler kjernefysiske våpen og våpensystemer. Sikkerhetsrådets første resolusjon (1737) fra desember 2006 krevde at Iran suspenderer en rekke spredningssensitive kjernefysiske aktiviteter. Ettersom Iran ikke oppfylte disse kravene, vedtok sikkerhetsrådet to nye resolusjoner (1747 og 1803) som fulgte opp 1737. Den hittil siste FN-resolusjonen (1929) mot Iran ble vedtatt 9. Juni 2010. Resolusjonen omfatter våpenembargo og legger et forsterket press på Irans kjernefysiske- og missilprogrammer. Resolusjon 1929 omfatter også tiltak rettet mot Revolusjonsgarden og det iranske rederiet Islamic Republic of Iran Shipping Lines, samt at den åpner for sanksjoner mot energisektoren.

EU har to parallelle systemer med restriktive tiltak mot Iran. Det første systemet er begrunnet i bekymring for det kjernefysiske programmet og bygger videre på FNs sanksjoner. EU har også innført restriktive tiltak på grunn av iranske myndigheters brudd på menneskerettighetene i etterkant av presidentvalget i 2009. Personer som anses ansvarlige for brudd på menneskerettighetene er listet og vil få eventuelle midler i utlandet tilhørende dem frosset, samt at de ikke får innreisetillatelse til en rekke land. Det samme gjelder personer og selskaper som er involvert eller tilknyttet det kjernefysiske programmet i Iran.

Ovennevnte sanksjoner og tiltak er gjennomført i Norge ved forskrift om sanksjoner og tiltak mot Iran. Den norske forskriften ble sist endret med virkning fra 22. mars 2013 og omfatter bl.a. forbud mot:

eksport av varer og teknologi som kan bidra til Irans kjernefysiske- eller missilprogram

eksport av nøkkelutstyr og teknologi til olje-, petrokjemisk- og gassektoren

import, transport og lagring av iransk olje, petrokjemiske produkter og gass

å bygge og levere oljetankere til Iran

å levere enhver form for klassifiseringstjenester til iranske oljetankere og lastefartøyer

eksport av nøkkelutstyr og utstyr for skipsbygging og vedlikehold av skip

å stille skip til rådighet for transport eller lagring av iranske olje og petrokjemiske

transaksjoner over en viss terskelverdi til Iran, med mindre de er uttrykkelig forhåndsgodkjent

handel med edle metaller

eksport av telekommunikasjonsutstyr og flerbruksvarer egnet til undertrykking og overvåking

Sanksjoner mot Myanmar

Norge har sluttet opp om EUs restriktive tiltak mot Myanmar. Som følge av den positive utviklingen som har funnet sted med fremme av demokrati og menneskerettigheter, ble store deler av tiltaksregimet mot Myanmar opphevet 14. mai 2012. Nåværende tiltak omfatter forbud mot forsyning av våpen og relatert utstyr (våpenembargo), forbud mot bistand med tilknytning til militære aktiviteter og materiell og forbud mot forsyning av utstyr som kan brukes til intern undertrykking.

Sanksjoner mot Libya

FNs Sikkerhetsråd vedtok 26. februar 2011 resolusjon 1970 som inneholdt målrettede sanksjoner mot det daværende libyske regimet. I senere resolusjoner ble sanksjonene skjerpet. Siden har Sikkerhetsrådet redusert omfanget av sanksjonsregimet.

EU-landene har i en rekke vedtak fulgt opp og utvidet Sikkerhetsrådets etablerte sanksjoner. Norge har sluttet opp om EUs restriktive tiltak.

Ovennevnte sanksjoner og tiltak er gjennomført i Norge ved forskrift om sanksjoner og tiltak mot Libya. Tiltakene omfatter forbud mot forsyning av våpen og relatert utstyr (våpenembargo) og forbud mot forsyning av utstyr som kan brukes til intern undertrykking, samt målrettede tiltak (blant annet reiserestriksjoner og påbud om frys av økonomiske midler). Forskriften ble sist endret 19. desember 2011.

Sanksjoner mot Syria

Norge har sluttet opp om EUs restriktive tiltak mot Syria. Tiltakene omfatter forbud mot forsyning av våpen og relatert utstyr (våpenembargo) og forbud mot forsyning av utstyr som kan brukes til intern undertrykking, samt målrettede tiltak (blant annet reiserestriksjoner og påbud om frys av økonomiske midler).

Ovennevnte tiltak er gjennomført i Norge ved forskrift om særlige tiltak mot Syria.

Reiserestriksjoner meldes inn i SIS (Schengen Information System) av EU og får dermed virkning for Norge som Schengen-land. Norge treffer derfor ikke egne tiltak for å gjennomføre reiserestriksjoner vedtatt av EU.

Utgangspunktet for Syria-forskriften er EUs rådsforordning 36/2012, datert 18. januar 2012, om særlige tiltak mot Syria. Det er siden kommet til en rekke EU-rettsakter om Syria. Disse er inkorporert i den norske forskriften, senest ved forskriftsendring av 27. april 2012.

Sanksjoner mot Hviterussland

Norge har sluttet opp om EUs restriktive tiltak mot Hviterussland. Tiltakene omfatter forbud mot forsyning av våpen og relatert utstyr (våpenembargo) og forbud mot forsyning av utstyr som kan brukes til intern undertrykking, til Hviterussland, samt målrettede tiltak (reiserestriksjoner og påbud om frys av økonomiske midler) mot nærmere angitte myndighetspersoner i Hviterussland.

Forbudet mot forsyning av våpen og relatert utstyr og utstyr som kan brukes til intern undertrykking, samt påbudet om frys av økonomiske midler er gjennomført i Norge ved forskrift om særlige tiltak mot Hviterussland.

Når det gjelder oppfølgning av reiserestriksjoner vedtatt av EU, vil disse i prinsippet meldes inn i SIS (Schengen Information System) av EU, og dermed få virkning for Norge som Schengen-land. Det har derfor ikke vært ansett å være behov for at Norge treffer egne tiltak for å gjennomføre reiserestriksjoner vedtatt av EU.

Den norske forskriften om særlige tiltak mot Hviterussland gjennomfører EUs rådsbeslutning 2010/639 av 25. oktober 2010 med senere endringer. Rådsbeslutning 2010/639 har senere blitt opphevet og erstattet med EUs rådsbeslutning 2012/642 av 15. oktober 2012. Sistnevnte rådsbeslutning medførte imidlertid ingen materielle endringer i EUs tiltaksregime mot Hviterussland og medførte derfor ikke behov for norsk forskriftsendring.

Sanksjoner mot Elfenbenskysten

FNs Sikkerhetsråd innførte ved resolusjonene 1572 (2004) og 1643 (2005) sanksjoner mot Elfenbenskysten. I tillegg har EU innført særskilte tiltak mot Elfenbenskysten, jf. EUs rådsbeslutning 2010/656, som Norge har sluttet opp om. FN-sanksjonene og EU-tiltakene er gjennomført i norsk rett ved forskrift 10. desember 2004 nr. 1617 om sanksjoner og særskilte tiltak mot Elfenbenskysten.

FNs Sikkerhetsråd innførte ved resolusjon 1572 (2004) våpenembargo mot Elfenbenskysten samt reiserestriksjoner og pålegg om frys av midler tilhørende personer som Sikkerhetsrådets sanksjonskomité for Elfenbenskysten har fastslått utgjør en trussel mot forsoningsprosessen i landet. Videre innførte Sikkerhetsrådet ved resolusjon 1643 (2005) et forbud mot handel med rådiamanter fra Elfenbenskysten. FN-sanksjonene har siden blitt forlenget ved en rekke anledninger, senest ved resolusjon 2045 (2012) til 30. april 2013. Sistnevnte resolusjon lempet noe på FNs våpenembargo ved at den ikke lenger omfatter teknisk bistand til sikkerhetsrelaterte og militære aktiviteter og heller ikke omfatter forsyninger av sivile kjøretøy til ivorianske sikkerhetsstyrker.

I tillegg har Norge sluttet opp om EUs særskilte tiltak mot Elfenbenskysten, som utvider våpenembargoen mot landet til også å omfatte utstyr som kan brukes til intern undertrykking, samt utvider listen over fysiske og juridiske personer og enheter som er gjenstand for målrettede tiltak (reiserestriksjoner og påbud om frys av økonomiske midler), jf. EUs rådsbeslutning 2010/656 av 29. oktober 2010 (som senere har vært endret ved en rekke anledninger, senest ved rådsbeslutninger 2012/371 av 10.7.2012). I lys av utviklingen i Elfenbenskysten har EU siden 2011 foretatt en gradvis og omfattende avlistning av personer, senest ved EUs rådsbeslutning 2012/144 av 8.3.2012. Listen over personer omfattet av særskilte EU-tiltak er nå redusert til syv personer. I tillegg kommer åtte personer omfattet av FN-sanksjoner.

FNs og EUs våpenembargo og påbud om frys av midler tilhørende listeførte personer er gjennomført i norsk rett ved forskrift 10. desember 2004 nr. 1617 om sanksjoner og særskilte tiltak mot Elfenbenskysten. Reiserestriksjonene derimot gjennomføres ikke ved forskrift, men ved at UD instruerer UDI om forbudet mot innreise til og transitt gjennom Norge. Når det gjelder oppfølgning av reiserestriksjoner vedtatt av EU, vil disse i prinsippet meldes inn i SIS (Schengen Information System) av EU, og dermed få virkning også for Norge som Schengen-land. Det har derfor ikke vært ansett å være behov for at Norge treffer egne tiltak for å gjennomføre særskilte reiserestriksjoner vedtatt av EU.

FNs Sikkerhetsråds vedtak om sanksjoner mot Nord-Korea

Med utgangspunkt i FNs Sikkerhetsråds resolusjon 1718 (2006) og resolusjon 1874 (2009), er det fastsatt en egen forskrift om sanksjoner mot Nord-Korea for å sikre gjennomføring i nasjonal rett.

Forskriften oppstiller bl.a. forbud mot at norske rettssubjekter og enhver som befinner seg på norsk territorium, leverer våpen eller annet militært materiell, samt flerbruksvarer for masseødeleggelsesvåpen, til Nord-Korea. I tillegg oppstiller forskriften forbud mot eksport av visse luksusvarer, påbud om frysing av formuesgoder som tilhører eller direkte eller indirekte kontrolleres av visse listeførte personer og enheter og forbud mot å stille formuesgoder til rådighet for de nevnte personene eller enhetene. Reiserestriksjoner er gjennomført med hjemmel i utlendingsloven.

Utenriksdepartementet er i en prosess med å endre den norske forskriften i lys av Sikkerhetsrådets resolusjoner 2087 og 2094 (2013), samt EU-tiltak som Norge har sluttet opp om.

7 Internasjonalt samarbeid om eksportkontroll og ikke-spredning

Gjennom nasjonal eksportkontroll tar leverandørland et særlig ansvar for å sikre etterlevelse av folkerettslige avtaler på ikke-spredningsområdet, særlig avtalen om ikke-spredning av kjernevåpen (NPT), kjemivåpenkonvensjonen (CWC) og konvensjonen om forbud mot biologiske våpen (BWC). Konvensjonene gjennomføres i norsk rett. Eksportkontrollen er ikke-spredning i praksis.

De multilaterale eksportkontrollregimene vokste i hovedsak frem på 1980-tallet for å søke en mest mulig enhetlig fortolkning av eksportkontrollforpliktelsene i de ulike multilaterale avtalene for å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen, samt for å komplementere svakheter i disse avtalene når det gjelder eksportkontroll. Samtidig har rask teknologisk utvikling og nye spredningstrusler medført at eksportkontrollen har fått en økende betydning, bl.a. ved at FNs sikkerhetsråd bruker regimenes retningslinjer og varelister i sine sanksjonsregimer mot bl.a. Iran og Nord-Korea.

Den siste tilsynskonferansen for avtalen om ikke-spredning av kjernevåpen (NPT), som trådte i kraft i 1970, fant sted i mai 2010. I motsetning til tilsynskonferansen i 2005, lyktes man denne gang å komme til enighet om 64 oppfølgingspunkter fordelt på avtalens tre pilarer om henholdsvis nedrustning, ikke-spredning og fredelig bruk av kjernekraft. I tillegg ble det besluttet at det skulle avholdes en konferanse om en sone fri for masseødeleggelsesvåpen i Midtøsten i løpet av 2012. Opprettelse av en slik sone i Midtøsten var en av forutsetningene for beslutningen i 1995 om å forlenge NPT på ubestemt tid. Konferansen ble ikke holdt i 2012 og er utsatt på ubestemt tid.

Tilsynskonferansen i 2010 bekreftet på nytt kjernevåpenstatenes forpliktelse til å eliminere sine arsenaler. For første gang ble den humanitære dimensjonen ved bruk av kjernevåpen omtalt i et sluttdokument, inkludert de katastrofale konsekvensene som bruk av slike våpen ville medføre, og forpliktelsene til å etterleve humanitærretten til enhver tid også hva angikk kjernevåpen. Dette var et perspektiv som fikk ytterligere oppmerksomhet da Røde Kors- og Røde Halvmånebevegelsen i november 2011 vedtok en felles resolusjon om å arbeide for et forbud mot kjernevåpen på humanitært grunnlag. De humanitære konsekvensene av kjernevåpen har videre blitt et tema under både det første og det andre forberedende møtet (prep com) for den neste NPT-tilsynskonferansen i 2015. Under det første møtet i 2012 samlet et felles innlegg om de uakseptable humanitære og utviklingsmessige konsekvensene av kjernevåpen tilslutning fra 16 land, under det neste møtet i 2013 var tallet steget til 80. Norge var vertskap for en internasjonal konferanse i mars 2013 om humanitære konsekvenser av kjernevåpen og hvilken reell beredskap man har for å håndtere en slik situasjon. 128 land deltok på konferansen, sammen med relevante FN-organisasjoner, Røde Kors-bevegelsen og sivilsamfunnet. Mexico vil holde en oppfølgingskonferanse i februar 2014.

I februar 2011 ratifiserte USA og Russland den nye START-avtalen om nedskjæring av strategiske atomvåpen. Denne avtalen er den første reelle atomnedrustningsavtalen på 19 år og setter tak for utplasserte strategiske stridshoder og leveringsmidler. Det ble redegjort nærmere om saken i Meld. St. 8 (2012–2013).

St. meld. nr. 29 (2007–2008), St.meld. nr. 42 (2008–2009) og Meld. St. 21 (2009–2010) redegjorde grundig om andre spredningstiltak.

7.1 Det multilaterale samarbeidet om eksportkontroll

De multilaterale eksportkontrollregimene er politisk bindende. For å holde tritt med spredningsbildet og teknologisk utvikling foregår løpende forhandlinger og informasjnsutveklsing innenfor rammen av de enkelte regimene. I tillegg til Utenriksdepartementet, deltar også representanter fra Politiets sikkerhetstjeneste (PST), tollvesenet og forsvaret på relevante ekspertmøter. Det ble redegjort nærmere om dette arbeidet i Meld. St. 8 (2012–2013).

Eksportkontrollregimenes retningslinjer og varelister har fått økt anerkjennelse de siste årene, særlig gjennom FN SR resolusjon 1540 og ved at de legges til grunn i FN SR sanksjonsregimer mot bl.a. Iran og Nord-Korea. Dette gjelder særlig NSG og MTCR.

Den raske teknologiske utviklingen innenfor sivil sektor, samt informasjon om at flere land forsøker å anskaffe masseødeleggelsesvåpen og leveringsmidler for slike våpen og utfordringen knyttet til ikke-statlige aktører i denne sammenheng, har medført at aktivitetene i regimene har vokst betydelig i de senere årene.

Wassenaar-samarbeidet (WA) har som formål er å bidra til regional og internasjonal sikkerhet og stabilitet gjennom ansvarlighet og standarder for kontroll med eksport av konvensjonelle våpen, militære varer og teknologi, samt annen høyteknologi som har viktige militære anvendelsmuligheter og som ikke er dekket av de øvrige regimene. Norge deltar aktivt i WAs arbeid, herunder med eksperter i den tekniske arbeidsgruppen som møter i snitt seks uker i løpet av året for å sikre at listene er mest mulig teknisk oppdatert. I dette arbeidet er det avgjørende å også ha kjennskap til egen eksportindustri. I 2012 ble det bl.a. enighet om et norsk forslag om kontroll med undervannsteknologi. Norsk industri har i stor grad eksportprodukter som omfattes av WAs militære liste og flerbruksliste.

Mer informasjon om WA kan finnes på www.wassenaar.org.

Det ble redegjort grundig for WAs arbeid i Meld. St. 25 (2010–2011) og Meld. St. 8 (2012–2013).

De multilaterale eksportkontrollregimene som er rettet mot å hindre spredning av masseødeleggesesvåpen og leveringsmidler for slike våpen (ballistiske missiler) er:

Nuclear Suppliers Group (NSG)

Missile Technology Control Regime (MTCR)

Australia Group (AG, som retter seg mot utstyr, substanser og utgangsstoffer for kjemiske og biologiske våpen).

Disse regimene har vokst frem som respons på konkrete politiske hendelser. NSG kom til etter Indias kjernefysiske prøvesprengning i 1974, og ble revitalisert betydelig etter den første Gulf-krigen i 1991. Australia tok initiativ til AG etter at FNs etterforskere i 1984 fant at det var brukt kjemiske våpen i Irak-Iran krigen. MTCR ble først etablert i 1987 av G-7 landene som var bekymret for spredning av missilteknologi til land som også etterstrebet kjernefysisk kapasitet. Styrking av regimenes retningslinjer, varelister og fokuset på den målrettede dialog med ikke-medlemmer og relevante organisasjoner har fulgt av utviklingen knyttet til ny teknologi og spredningsaktiviteter.

Arbeidet i regimene skjer i ekspertgrupper, og som rapporterer og legger frem anbefalinger for behandling på det årlige plenumsmøtet. Her fattes alle vedtak ved konsensus. Australia leder arbeidet i AG på regulær basis. Det årlige plenumsformannskapet i NSG og MTCR innehas av ett av medlemslandene på frivillig grunnlag. Formannskapet innledes ved å være vertskap for og lede det årlige plenumsmøtet, samt å være vertskap for ad hoc tekniske forhandlingssesjoner under formannskapsåret. I tillegg forutsettes det at formannen og representanter for formannskapet deltar i en formannskapstroika som innkommende formannskap og som utgående formannskap. Gjennom dette treårige troikaformatet er det ment å sikre nødvendig kontinuitet og kompetanse i arbeidet, samt adekvate ressurser og tyngde særlig ifm dialogen med ikke-medlemmer og organisasjoner. Formannskapet i NSG eller MTCR stiller betydelige krav til ressurser og kompetanse, og er en høyt verdsatt innsats i det multilaterale ikke-spredningsarbeidet i sin helhet.

Norge hadde formannskapet i NSG i 2006, og deltok aktivt i troikaen i perioden 2005–2007. Fra norsk side la man vekt på å tillegne nødvendige ressurser til arbeidet, og lyktes i å drive frem enighet om å styrke retningslinjene og gjennomførte et aktivt og målrettet dialogprogram med ikke-medlemmer som siden har utgjort standard for senere formannskapssland.

Allerede i 1992 hadde Norge formannskapet i MTCR. Dette var i en periode med betydelige politiske og teknologiske endringer, noe som preget det norske formannskapets aktiviteter. Norge gjennomførte bl.a. en omfattende dialog med en rekke tidligere sovjetstater og øst-europeiske land om missilspredning. Et historisk vedtak kom ut av det norske formannskapet, ved at det ble enighet om å utvide parametrene som definerte hvilke missiler som skulle være omfattet av MTCRs kontroll til å også omfatte missiler som kunne bære kjemiske og biologiske stridshoder, i tillegg til kjernefysiske. Dette var et viktig gjennombrudd i bestrebelsene for å hindre spredning og bruk av masseødeleggelsesvåpen.

Norge har påtatt seg formannskapet igjen i MTCR i 2014–15, og deltar aktivt i troikaen allerede fra 2013. MTCR representerer på mange måter en bredere plattform enn bare ren eksportkontroll, særlig fordi regimet er den eneste multilaterale arena som eksisterer hvor missilrelatert spredningsproblematikk drøftes. Samtidig er rammene for slike diskusjoner preget av sensitivitet, særlig gitt interesser knyttet til romfartsteknologi og bekymringer for at slike sivile programmer kan være dekke for militære missilaktiviteter. Under Norges formannskap vil det legges vekt på en aktiv dialog for å videreutvikle regimet. Dialogen med ikke-medlemmer med sikte på å fremme forståelse for nasjonale tiltak for å hindre spredning av missilteknologi vil også være et prioritert arbeid.

Håndvåpen og arbeidet for å hindre ulovlig våpenhandel

FNs handlingsprogram for å bekjempe ulovlig omsetning av håndvåpen («UN Programme of Action to Combat Illicit Trade on Small Arms and Light Weapons in All Its Aspects», PoA) fra 2001 er den eneste globale multilaterale prosessen for tiltak mot ulovlig handel med og andre reguleringer knyttet til håndvåpen og lette våpen. Selv om Handlingsprogrammet kun er et politisk bindende instrument, inneholder den klare forpliktelser fra medlemslandenes side for å gjennomføre nødvendige tiltak på nasjonalt, regionalt og globalt nivå for å hindre at håndvåpen kommer på avveie. I 2006 kom man til enighet om en internasjonal merkings- og sporingsmekanismen som er knyttet til handlingsprogrammet (ITI). Norge er en aktiv deltaker i arbeidet for å styrke handlingsprogrammet og ønsker bl.a. at programmet skal omfatte ammunisjon og at dette også skal gjelde for ITI. Norge legger også vekt på å styrke innsatsen på grensekontroll, sluttbrukererklæring og styrke den humanitære dimensjonen ved handlingsprogrammet. Under tilsynskonferansen for Handlingsprogrammet i FN, New York 27.8.–7.9.2012 argumenterte Norge for disse synspunktene, og vi etterlyste en mer effektiv gjennomføring av både PoA og ITI. Det lyktes å få inn formuleringer i slutterklæringen som peker i riktig retning for å gjøre både Handlingsprogrammet og Sporingsmekanismen til mer relevante instrumenter.

Norge har sluttet opp om EUs felles holdning om håndvåpen av 12. juli 2002.

I Meld. St. 8 (2012–2013) ble det redegjort for andre tiltak for å kontrollere konvensjonelle våpenoverføringer.

Merking og sporing av håndvåpen og ammunisjon, samt annet militært materiell

FNs generalforsamling vedtok høsten 2005 retningslinjer for merking og sporing av håndvåpen knyttet til FNs handlingsprogram for å bekjempe ulovlig omsetning av håndvåpen.

Norge arbeidet under forhandlingene om en avtale om våpenhandel i FN for å få med bestemmelser om merking og sporing, men fikk ikke bred nok støtte for dette til at det ble reflektert i avtalen slik den ble vedtatt av FNs generalforsamling 2. april 2013. Avtalen åpner imidlertid for endringer og tilpasninger slik at det vil være mulighet for å arbeide for å få inn fremtidige bestemmelser knyttet til merking og sporing.

Regjeringen vil videreføre arbeidet for å styrke regelverk knyttet til merking og sporing i internasjonale fora.

Så lenge det ikke er enighet om et internasjonalt juridisk bindende instrument, mener Regjeringen at det er viktig at norske bedrifter tar initiativ til merkings- og sporingssystemer.

Regjeringen tok i 2010 initiativ til en dialog med store norske forsvarsbedrifter om merking og sporingsspørsmål. Informasjonen som er fremkommet, viser at disse bedriftene gjennomfører gode merkings- og sporingssystemer for sine produkter. I Meld. St. 25 (2010–2011) og Meld. St. 8 (2012–2013) ble merkings- og sporingssystemene som gjennomføres av hhv. Nammo-konsernet og Kongsberg-gruppen nøye redegjort for.

7.2 Etableringen av en internasjonal våpenhandelsavtale

Det har i de senere år vært en økende internasjonal erkjennelse av at det trengs en global avtale som regulerer handel med konvensjonelle våpen. Årlig dør eller skades et stort antall mennesker i væpnet konflikt eller som følge av væpnet vold forårsaket av konvensjonelle våpen og ammunisjon, især håndvåpen og lette våpen. Uansvarlig og ulovlig omsetning av slike våpen utgjør en viktig årsak til slike menneskelige lidelser.

Avtalen om våpenhandel ble vedtatt av FNs generalforsamling 2. april 2013. Avtalen er den første juridisk bindende avtalen som regulerer internasjonal våpenhandel. Målsettingen med avtalen er å etablere så høye felles internasjonale standarder for internasjonal handel med konvensjonelle våpen som mulig og å forhindre ulovlig handel med slike våpen, bl.a. med sikte på å bidra til fred, sikkerhet og stabilitet og å redusere menneskelige lidelser. Norge undertegnet avtalen sammen med 66 andre stater under en seremoni i FN i New York 3. juni 2013. Siden avtalen antas å være av særlig viktighet, har det vært lagt til grunn at Stortingets samtykke til ratifikasjon vil være nødvendig i henhold til Grunnloven § 26. Det vises i denne forbindelse til fremleggelsen av Prop. 189 S (2012–2013) om samtykke til ratifikasjon av avtale om våpenhandel av 2. april 2013.

Voteringen i Generalforsamlingen fant sted etter at den forutgående FN-konferansen om handel med konvensjonelle våpen i New York i tidsrommet 18.–28. mars 2013 endte uten enighet om en avtale. FN-konferansen var underlagt krav om konsensus for vedtakelse av avtalen, og Iran, Nord-Korea og Syria blokkerte slik konsensus på konferansens siste dag. En gruppe land (deriblant Norge) fremmet deretter en resolusjon i Generalforsamlingen om vedtakelse av formannens avtaleutkast. Avtalen ble vedtatt med 154 stemmer for, 3 imot (Iran, Nord-Korea og Syria) og 23 avstående.

Norge har under forhandlingene arbeidet for en sterk avtale med humanitær innretning. Avtalen representerer et viktig bidrag i så henseende. På enkelte områder kunne den imidlertid ha vært mer omfattende og hatt klarere bestemmelser. Under forhandlingene argumenterte Norge for at avtalen burde omfatte alle konvensjonelle våpen samt ammunisjon og deler og komponenter. Resultatet av forhandlingene ble at avtalens anvendelsesområde som minimum omfatter de syv våpenkategoriene i FNs eget register over konvensjonelle våpen («The United Nations Register of Conventional Arms») samt håndvåpen og lette våpen. Henvisningen til kategoriene i FNs register samt utformingen av artikkel 3 om ammunisjon, gjør at for eksempel håndgranater og andre manuelt leverte militære eksplosiver ikke er omfattet av minimumskravene i avtalen. Avtalen oppfordrer imidlertid statspartene til å inkludere et så bredt spekter som mulig av konvensjonelle våpen i sine nasjonale kontrollister over relevante våpen. Som presisert i Prop. 186 S (2012–2013) legger Regjeringen til grunn at håndgranater og andre manuelt leverte militære eksplosiver, som også i dag er underlagt eksportkontroll i Norge, skal inngå i den norske kontrollisten under avtalen og vil arbeide for at dette blir gjeldende norm under avtalen.

Ammunisjon og deler og komponenter til de våpen som dekkes av avtalen, er omfattet av sentrale bestemmelser om forbud og lisenskriterier for eksport, men ikke av for eksempel bestemmelsene om registerføring og rapportering.

Bestemmelsen i artikkel 6 nr. 3 omhandler våpenoverførsler som er forbudt under avtalen. Bestemmelsen inneholder ingen eksplisitt henvisning til krigsforbrytelser foretatt i ikke-internasjonale væpnede konflikter. En rekke land gav under forhandlingene imidlertid uttrykk for at slike konflikter var omfattet av bestemmelsens siste setning «… or other war crimes as defined by international agreements to which it is a Party». Som presisert i Prop. 189 S (2012–2013) legger Regjeringen denne forståelsen til grunn.

Avtalens artikkel 7 nr. 3 om eksportvurderinger fastslår at eksporttillatelser skal avslås dersom eksporten medfører en «overriding risk» for noen av de negative konsekvenser som er listet i bestemmelsen (knyttet til fred og sikkerhet, brudd på internasjonal humanitærrett og internasjonale menneskerettigheter, terrorisme og transnasjonal organisert kriminalitet). Det er knyttet en viss tvetydighet til den engelske termen «overriding». Begrepet er ikke klart definert og benyttes ikke som rettslig standard i folkeretten. De aller fleste land uttrykte under forhandlingene at de legger til grunn at dette er en selvstendig terskel som skal utløse eksportavslag dersom det er overveiende sannsynlig at en av de negative konsekvensene inntrer, og ikke et kriterium som gir anledning til å balansere mellom negative og positive konsekvenser. Som presisert i Prop. 186 S (2012–2013) legger Regjeringen til grunn at dersom det er overveiende sannsynlig at en av de negative konsekvensene som er listet i artikkelen inntrer, skal eksporttillatelse avslås.

Avtalen forhindrer ikke statsparter i å beholde strengere nasjonale eksportkontrollregimer og å styrke disse utover avtalens krav. Den legger heller ikke ensidige begrensninger på norsk industri, og er ikke i norsk industris konkurransemessige disfavør.

Gjennomføring i norsk rett

Avtalen inneholder mange elementer og bestemmelser som allerede finnes i Norges og andre lands eksportkontrollsystemer, herunder i EU-landenes. Gjennomføring av avtalen krever derfor ikke lovendringer. Avtalens bestemmelser knyttet til eksportkontroll kan gjennomføres med hjemmel i lov 18. desember 1987, nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. Avtalen nødvendiggjør heller ikke forskriftsendringer. Utenriksdepartementet vil imidlertid gjennomgå det samlede regelverk på området og vurdere mulig harmonisering mellom ulike deler av regelverket og avtalen.

8 Forsvarsindustrien i Norge og internasjonalt samarbeid

De økte krav til forsvarsmateriell har bidratt til en sterk utvikling av ny teknologi og produkter fra forsvarsindustrien i Norge, og flere norske bedrifter er konkurransedyktige på det internasjonale markedet.

De internasjonale økonomiske utfordringene fortsetter å gi rammer for forsvarssektorens vilkår. Fremdeles ser man at forsvarsbudsjettene øker i mange land utenfor EU, mens de blir betydelig redusert blant EUs medlemsland. Handelshindringer og beskyttelse av eget lands industri, er utfordringer forsvarsindustrien i Norge opplever til stadighet i møtet med aktuelle markeder. Forsvarsdepartementet arbeider for at industrien skal få konkurrere på like vilkår som landets egen industri.

Videre kan reduksjonen av forsvarsbudsjettene blant Norges allierte og partnerland føre til at de prioriterer oppdateringer og moderniseringer av eksisterende systemer, fremfor investeringer i helt nye. Dette kan gi nye muligheter for underleverandører og produsenter av delsystemer, på bekostning av produsenter av komplette systemer. I tillegg har den teknologiske utviklingen medført at det er blitt stadig dyrere å utvikle moderne forsvarsmateriell. Dette har igjen ført til at bedriftene i økende grad har måttet tilpasse seg ved å inngå samarbeid om utvikling og produksjon av nytt militært materiell, både nasjonalt og internasjonalt. Dette bidrar også til at de vestlige forsvarsindustriselskapene i økende grad kjøper seg opp i hverandres eierstrukturer. Det kan heller ikke utelukkes at europeiske og amerikanske selskaper søker nærmere organisatoriske samarbeidsformer for å kunne møte utfordringene i markedene på begge sider av Atlanteren.

En rekke norske forsvarsindustribedrifter har nisjekompetanse som gjør det mulig med et tett samarbeid med store internasjonale partnere. Dette har muliggjort et bredt engasjement av norske bedrifter som underleverandører til produsenten av Norges neste kampfly F-35. Disse bedriftene er valgt på grunn av sin evne til å levere kvalitet i et konkurranseutsatt marked.

Forsvarsdepartementet arbeider aktivt for at norsk forsvarsindustri skal komme i betraktning som underleverandør ved større materiellkjøp fra utlandet. Gjennom slikt industrisamarbeid har norske og utenlandske bedrifter i fellesskap bidratt til ny teknologiutvikling, produksjon og viktig verdiskapning.

Etter innføring av EUs nye forsvarsdirektiv (2009/81/EC) er det forventet at avtaler om industrielt samarbeid blir redusert i omfang for handel innenfor EØS-området. Direktivet har som målsetning å åpne EUs marked for forsvarsmateriell for konkurranse på like og ikke-diskriminerende vilkår. Direktivet sikter med andre ord mot å redusere EU-landenes tradisjonelle nasjonale preferanse for egen industri. Dersom direktivet reelt fører til en mer åpen og likeverdig konkurransesituasjon for forsvarsmateriell i Europa, vil dette på den annen side kunne gi norsk forsvarsindustri økte muligheter på det europeiske markedet.

9 Eksporten av forsvarsmateriell i 2012

I dette kapittelet gis det oversikt over den faktiske eksporten av forsvarsmateriell i 2012 basert på verdien av utførsel ved salg av varer, teknologi og tjenester som omfattes av liste I. Oversiktene inneholder ikke opplysninger om midlertidig utførsel av varer for demonstrasjon eller reparasjon, eller om varer som vil bli returnert til Norge.

Eksporten av forsvarsmateriell, tjenester og utførte reparasjoner, samt om avslag på søknader om eksportlisens knyttet til liste I er fremstilt i følgende ni tabeller[13] og fire figurer:

Tabell 9.1 Totaler for eksport av forsvarsmateriell fra 2007 til 2012

Tabell 9.2 Fordeling av eksport av A- og B- materiell på grupper av land

Tabell 9.3 Detaljer om eksporten fordelt på land og vareposisjoner i liste I

Tabell 9.4 Utførte tjenester knyttet til liste I

Tabell 9.5 Reparasjoner foretatt i Norge for utenlandske oppdragsgivere

Tabell 9.6 Oversikt over utførsel av håndvåpen

Tabell 9.7 Oversikt over forsvarsmyndighetens utførsel av eget materiell

Tabell 9.8 Oversikt over flerbruksvarer til militær sluttbruk

Tabell 9.9 Utstyr for humanitær minerydding

Figurer:

Figur 9.1 Fordeling av eksporten av A-materiell på regioner

Figur 9.2 Fordeling av eksporten av B-materiell

Figur 9.3 Utførselen fordelt på posisjonene i Liste I

Figur 9.4 Utviklingen av eksporten av forsvarsmateriell 2002–2012

Meldingen gir også informasjon om utførsel av håndvåpen fra Norge, samt om forsvarsmyndighetens bruk av eget materiell i utlandet. Norge eksporterer ikke militære håndvåpen, og utførselen som er reflektert i kapittel 9.9 gjelder i all hovedsak antikke våpen til samlere, jakt- og konkurransevåpen.

Det gis informasjon om avslag på søknader om eksportlisens (kapittel 9.11). De avslagene som inngår i oversikten er formelle avslag på lisenssøknader som har vært gjenstand for behandling på basis av det norske eksportkontrollregelverket. Det vises også til hvilke kriteria som er bakgrunn for avslagene (jf. retningslinjenes vedlegg A som reflekterer EUs normative kriterier). I 2012 ble 18 søknader om eksportlisens av forsvarsmateriell avslått. På denne måten bidrar Norge til å fremme høy internasjonal standard når det gjelder åpenhet om utførsel av forsvarsmateriell. Disse konkrete saker sier imidlertid lite om det faktiske bildet, da den nære dialogen mellom bedriftene og Utenriksdepartementet om muligheten for å få tillatelse til eksport innebærer at bedrifter sjelden søker om, eller retter henvendelser om mulighet for eksportlisens, til land hvor tillatelse ikke vil kunne påregnes å bli innvilget.

I tillegg gis det også informasjon om utførsel av sivile varer til militære sluttbrukere (kapittel 9.13) og om utførsel av utstyr for bruk i humanitære minneryddingsaksjoner (kapittel 9.14).

En oversikt over bedrifter som har rapportert om eksport av forsvarsmateriell i 2012 finnes i kapittel 9.15. Totalt rapporterte 52 bedrifter om eksport av forsvarsmateriell i 2012.

Den samlede verdien av eksporten i 2012 var i underkant av 4,6 milliarder kroner, hvorav nær 3,9 milliarder utgjorde salg av militære varer. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell 3,3 milliarder og B-materiell ca. 574 millioner kroner. Til sammenligning var verdien av eksporten i 2011 i underkant av 3,9 milliarder kroner, hvorav ca. 3,6 milliarder utgjorde salg. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell 2,9 milliarder og B-materiell ca. 719 millioner kroner.

I 2012 var det en økning i eksporten av A-materiell på nesten 446 millioner (16 %), mens eksporten av B-materiell sank med ca. 144 millioner (-20 %).

Verdien av tjenester, overføring av produksjonsrettigheter, formidling og retur av varer til utenlandsk eier utgjorde i 2011 ca. 260 millioner, tilnærmet likt i forhold til i 2010. I 2012 var verdien om lag 279 millioner, en økning på ca. 20 millioner kroner (8 %).

Eksporten av flerbruksvarer (sivile varer beskrevet på UDs liste II) til militær mottaker, beløp seg i 2012 til om lag 404 millioner, en økning fra 2011 på ca. 366 millioner. Økningen i eksporten på dette området kan ha sammenheng med at sivil sektor i økende grad er teknologiutviklere, noe som medfører at flerbrukskomponenter i større grad enn tidligere benyttes i militære systemer.

I forhold til i 2011, var det i 2012 en økning i verdien av den totale eksporten på om lag 687 millioner (18 %).

I forhold til i 2011, var det i 2012 nedgang i eksporten til USA (ca 190 millioner), Tyrkia (ca. 184 millioner), Brasil (127 millioner), Sveits (80 millioner), Tsjekkia (66 millioner), Sør-Korea (om lag 48 millioner), Kroatia (nesten 38 millioner), Hellas (ca. 21 millioner) og Luxembourg (15 millioner). I samme periode var det økning i verdien av eksporten til Chile (ca. 231 millioner), Polen (ca. 160 millioner), Australia (ca. 143 millioner), Frankrike (ca. 101 millioner), Italia (nær 79 millioner), Storbritannia (ca. 78 millioner), Malaysia (ca. 57 millioner), Canada (ca. 43 millioner), Nederland (ca. 42 millioner), Danmark (ca. 40 millioner), Singapore (ca. 37 millioner), Tyskland (ca. 23 millioner) og Belgia (ca. 17 millioner).

Medlemslandene i NATO, Sverige og Finland er de største mottakerne av forsvarsmateriell fra Norge. I 2012 utgjorde eksporten av A-materiell til NATO landene 66 % og for B-materiell 79 %, og til Finland og Sverige utgjorde den hhv. 12 % og 11 %. I 2011 var eksporten av A-materiell til NATO landene 74 % og for B-materiell 64 %, og til Finland og Sverige hhv. 9 % og 29 %.

Det ble utstedt 1552 lisenser for utførsel av varer på liste I, samt for tilknyttede tjenester og retur av militære varer til utenlandske eiere i 2012. I samme periode var det 1643 gyldige lisenser.

Fordi større leveranser kan skje i ett år og ikke i et annet, er det naturlig at det oppstår variasjoner i verdien av utførselen av forsvarsmateriell fra år til år.

9.1 Utvikling i eksporten av forsvarsmateriell, tjenester og reparasjoner

Figur 9.4 og tabell 9.1 viser utviklingen i eksporten av forsvarsmateriell i kategori A og B, samt for utførte tjenester og reparasjoner knyttet til liste I for utlandske oppdragsgivere.

Tabell 9.1 Totaler for eksport av forsvarsmateriell fra 2007 til 2012

2007

2008

2009

2010

2011

2012

Endring

Utførsel

Verdi x 1000 kr

%

Salg

A-materiell

2 053 984

2 540 120

3 143 155

2 628 147

2 858 331

3 303 896

445 565

15,6

Salg

B-materiell

1 144 103

1 352 288

1 360 210

1 040 026

718 748

574 437

-144 312

-20,1

Salg

Totalt (A+B)

3 198 087

3 892 407

4 503 366

3 668 173

3 577 079

3 878 333

301 253

8,4

Salg

Flerbruksvarer til mill.sluttbruk

37 312

11 376

38 098

404 437

366 339

961,6

Sum

3 198 087

3 892 407

4 540 678

3 679 549

3 615 177

4 282 770

667 592

18,5

Tjenester

308 378

212 734

141 162

179 983

197 780

195 473

-2 307

-1,2

Retur utlandet

132 073

58 056

106 888

80 366

61 874

45 215

-16 659

-26,9

Produksjonsrett

6 497

1 800

0

964

0

37 852

37 852

-

Formidling

3 902

0

0

0

0

858

858

-

Sum

450 850

272 590

248 050

261 313

259 654

279 398

19 744

7,6

Totalsum

3 648 937

4 164 997

4 788 728

3 940 861

3 874 831

4 562 168

687 336

17,7

9.2 Utførsel av kategori-A materiell fordelt på grupper av land

Figur 9.1 viser hvordan fordelingen av den totale eksporten av kategori A-materiell (våpen og ammunisjon) fordeler seg på grupper av mottakere. Som det fremgår var NATO-landene, Sverige og Finland den desidert største mottaker av forsvarsmateriell i kategori A i 2012 med 78 % av den totale eksport av A-materiell.

Figur 9.1 Fordeling av eksporten av A-materiell på regioner

9.3 Utførsel av kategori-B materiell fordelt på grupper av land

Figur 9.2 viser hvordan fordelingen av den totale eksporten av kategori B-materiell (annet militært materiell) fordeler seg på grupper av mottakere. NATO-landene, Sverige og Finland var i 2012 den største mottakeren av forsvarsmateriell i kategori B med 90 % av eksporten av kategori B materiell. I oversikten gitt i tabellene 9.2 og 9.3, er det gitt mer detaljert informasjon om mottakerland, eksporterte varer og verdier.

Figur 9.2 Fordeling av eksporten av B-materiell på regioner

9.4 Eksport av forsvarmateriell fordelt på land

Tabell 9.2 viser hvordan verdien av eksporten av forsvarsmateriell fordeler seg på det enkelte mottakerland. Verdien av eksporten er vist i 1000 kr. Tabellen viser også endringer fra 2008, 2009, 2010, 2011og 2012 for det enkelte land.

Tabell 9.2  Fordeling av eksport av A- og B-materiell på grupper av land

2009

2010

2011

2012

Land

CC

A-materiell

B-materiell

Totalt (A + B)

A-materiell

B-materiell

Totalt (A + B)

A-materiell

B-materiell

Totalt (A + B)

A-materiell

B-materiell

Totalt (A+B)

Endring 2012–2011

Albania

AL

0

328

328

0

0

0

0

0

0

0

100

100

100

Australia

AU

22 255

6

22 261

2 378

6 132

8 510

43 709

215

43 924

160 596

26 815

187 411

143 487

Armenia

AM

0
0
0

25

0

25

0

0

0

0

0

0

0

Belgia

BE

9 501

20 064

29 565

62 264

18 088

80 352

11 624

34 276

45 900

50 603

12 760

63 363

17 463

Bosnia

BA

0

0

0

0

0

0

0

0

0

251

0

251

251

Brasil

BR

0

0

0

26 982

0

26 982

127 645

0

127 645

561

0

561

-127 084

Bulgaria

BG

0

0

0

0

0

0

0

0

0

214

344

558

558

Canada

CA

147 551

1 117

148 668

212 995

3 611

216 606

67 916

48 694

116 610

139 245

20 067

159 312

42 702

Chile

CL

0

0

0

971

971

4 044

0

4 044

235 278

20

235 298

231 254

Danmark

DK

20 700

7 257

27 957

18 626

5 526

24 152

11 766

13 601

25 367

35 373

28 062

63 435

39 902

Egypt

EG

0

13 912

13 912

0

408

408

0

0

0

0

0

0

0

Estland

EE

637

0

637

3 474

175

3 649

8 727

2 108

10 835

4 558

1 610

6 168

-4 667

Finland

FI

63 409

21 381

84 790

40 030

28 349

68 379

109 524

6 645

116 169

123 512

749

124 261

8 092

Forente Arabiske Emirater

AE

0

7 425

7 425

0

2 078

2 078

0

426

426

0

1 018

1 018

592

Frankrike

FR

134 952

13 638

148 590,2

137 517

21 058

158 575

169 516

11 441

180 957

255 099

27 321

282 420

101 463

Georgia

GE

0

0

0

0

0

0

25

0

25

25

0

0

-25

Grønland

GL

0

0

0

0

0

0

2

0

2

0

0

0

-2

Hellas

GR

283

17

300,3

8 848

7 019

15 867

13 900

7 253

21 153

310

5

315

-20 838

India

IN

0

0

0,0

0

74

74

0

1 580

1 580

0

0

0

-1 580

Irland

IE

163

369

532

9 460

0

9 460

0

0

0

144

843

987

987

Italia

IT

40 848

415

41 263

27 777

4 737

32 514

105 836

3 552

109 388

181 959

6 277

188 236

78 848

Indonesia

ID

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

712

712

712

Japan

JP

597

193

790,0

153

0

153

397

365

762

1 318

56

1 374

612

Jordan

JO

0

1 142

1 142

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Kroatia

HR

0

609

609

496

0

496

53 718

0

53 718

15 924

0

15 924

-37 794

Kuwait

KW

56 914

8 992

65 906

0

58 935

58 935

0

1 251

1 251

6 137

1 203

7 340

6 089

Kypros

CY

0

612

612

0

0

0

0

600

600

0

885

885

285

Latvia

LV

0

2 514

2 514

154

32

186

140

0

140

221

1 957

2 178

2 038

Libya

LY

0

0

0

0

1 049

1 049

0

0

0

0

0

0

0

Litauen

LT

1 782

1

1 783

400

479

879

284

475

759

620

169

789

30

Luxembourg*

LU

1 314

5 117

6 431

2 483

9 897

12 380

21 024

6 429

27 453

7 673

5 762

13 399

-14 054

Macau

MO

0

0

0

0

463

463

0

243

243

0

0

0

-243

Makedonia

MK

0

0

0

0

0

0

75

0

75

0

0

0

-75

Malaysia

MY

66 370

1 594

67 964

0

1 009

1 009

8 562

0

8 562

65 681

0

65 681

57 119

Malta

MT

0

0

0

0

133

133

0

0

0

0

0

0

0

Montenegro

ME

0

0

0

0

10 029

10 029

0

0

0

0

0

0

0

Nederland

NL

105 165

36 742

141 907

41 381

8 946

50 327

18 821

43 148

61 969

74 249

29 888

104 137

42 168

New Zealand

NZ

1 857

0

1 857

0

2 590

2 590

2 573

1 833

4 406

3 319

2 073

5 392

986

Ny-Kaledonia

NC

0

0

0

0

0

0

0

0

0

8 100

0

8 100

8 100

Oman

OM

0

191

191

0

1 565

1 565

0

30

30

0

0

-30

Polen

PL

71 287

1 029

72 316,2

63 753

5 472

69 225

104 955

7 441

112 396

257 618

15 078

272 696

160 300

Portugal

PT

1

6 816

6 817

6 903

5 774

12 677

2 427

3 090

5 517

0

5 348

5 348

-169

Qatar

QA

0

25 481

25 481

0

2 558

2 558

0

1 094

1 094

0

1 988

1 988

894

Romania

RO

2 914

24 486

27 400

814

0

814

110

1 366

1 476

430

1 381

1 811

335

Saudi-Arabia

SA

0

32 957

32 957

0

21 062

21 062

0

8 767

8 767

0

2 229

2 229

-6 538

Serbia og Montenegro**

CS

0

78

78

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Serbia

RS

0

0

0

0

0

0

95

0

95

0

0

0

-95

Singapore

SG

8 383

15 387

23 770

3 181

95

3 276

814

159

973

37 567

132

37 699

36 726

Slovakia

SK

304

64 908

65 212

28

3 082

3 110

0

219

219

0

26

26

-193

Slovenia

SI

3 719

1 053

4 772

28 786

2 368

31 154

793

574

1 367

0

674

674

-693

Spania

ES

4 300

430 545

434 845

6 389

6 860

13 249

19 371

2 712

22 083

18 220

2 677

20 897

-1 186

Storbritannia

GB

113 004

6 792

119 796

71 900

8 379

80 279

85 362

2 231

87 593

76 718

89 170

165 888

78 295

Sveits

CH

105 029

13 629

118 658

101 231

8 043

109 274

237 235

29 683

266 918

168 696

18 372

187 068

-79 851

Sverige

SE

104 162

180 475

284 637,2

40 086

204 112

244 197

141 737

198 755

340 492

265 253

62 226

327 479

-13 013

Sør-Afrika

ZA

18 426

26

18 452

1 508

0

1 508

1 138

212

1 350

14 287

0

14 287

12 937

Sør-Korea

KR

3 616

90

3 706

4 009

1

4 010

50 416

3 132

53 548

3 761

1 346

5 107

-48 441

Tanzania

TZ

0

0

0

0

0

0

11

0

11

0

0

0

-11

Thailand

TH

8 982

1 824

10 806

11 788

3 698

15 486

5 250

2 774

8 024

12 853

70

12 923

4 899

Tsjekkia

CZ

26 726

14 895

41 621

92 245

10 532

102 777

66 014

14 685

80 699

4 754

9 846

14 600

-66 099

Tyrkia

TR

26 988

33

27 021

16 050

6 071

22 121

176 202

14 871

191 073

6 850

6

6 856

-184 217

Tyskland

DE

102 353

10 847

113 200,1

119 600

8 591

128 191

89 835

10 147

99 982

110 836

12 226

123 062

23 081

Ungarn

HU

304

46 160

46 464

0

50 961

50 961

128

21 817

21 945

0

18 545

18 545

-3 400

USA

US

1 868 066

339 056

2 207 121,8

1 462 396

499 985

1 962 381

1 093 736

210 854

1 304 590

950 548

164 351

1 114 899

-189 691

Østerrike

AT

292

8

300

1 067

0

1 067

1 224

0

1 224

4 535

0

4 535

3 311

Totalt

3 143 155

1 360 210

4 503 366

2 628 147

1 040 026

3 668 173

2 856 681

718 748

3 575 429

3 303 896

574 436

3 878 271

304 677

* Omfatter utførsel til NATO

** Eksport før Serbia og Montenegro ble to selvstendige stater

9.5 Eksport fordelt på vareposisjonene i liste I

Figur 9.3 viser hvordan eksporten av forsvarsmateriell i 2012 fordeler seg på vareposisjonene i liste I.

Figur 9.3 Utførselen fordelt på posisjonene i Liste I

Figur 9.4 Utviklingen av eksport av forsvarsmateriell 2002–2012

9.6 Eksport av forsvarmateriell fordelt på land og varegrupper i liste I

Tabell 9.3 viser hvilke land som har mottatt forsvarsmateriell fra Norge i 2012 og hvilke varegrupper som er eksportert. I tillegg er materiellet karakterisert.

Tabell 9.3 Detaljer om eksporten fordelt på land og vareposisjoner i liste I

Komplette produkt

Deler

Sum produkt og deler

Total (A+B)

Land

CC

Posisjon i varelisten

Karakterestikk

A-materiell

B-materiell

A-materiell

B-materiell

Albania

AL

17.9

Deler til luftfartøyer

100

100

100

Australia

AU

6.a

Ammunisjon

103 211

103 211

7.a

Sambandsutstyr

188

188

7.e

Elektronisk utstyr

355

355

16

Opplæringsutstyr

50 868

50 868

17.1

Deler til våpen

4 081

4 081

17.4

Deler til ildledningsutstyr

2 423

2 423

17.6

Deler til ammunisjon

13

13

17.7.c

Deler til elektronisk utstyr

26 270

26 270

18.a

Programvare

2

2

187 411

Belgia

BE

1

Våpen

22

22

6.a

Ammunisjon

28 827

28 827

6.c

Sprengstoff

11 253

11 253

7.a

Sambandsutstyr

10264

10 264

17.1

Deler til våpen

2 700

2 700

17.6.a

Deler til ammunisjon

7 800

7 800

17.9

Deler til luftfartøyer

1

1

18.7.a

Programvare

2 496

2 496

63 363

Bosnia

BA

6.c

Sprengstoff

251

251

251

Bulgaria

BG

6.c

Sprengstoff

214

214

7.a

Sambandsutstyr

344

344

558

Brasil

BR

6.c

Sprengstoff

561

561

561

Canada

CA

1

Våpen

70

70

6.a

Ammunisjon

77 658

77 658

6.c

Sprengstoff

11 195

11 195

7.a

Sambandsutstyr

927

927

7.e

Elektronisk utstyr

971

971

17.1

Deler til våpen

13 624

2 700

5 472

21 796

17.2

Deler til artilleri

446

446

17.4

Deler til ildledningsutstyr

190

190

17.6 og 17.6.a

Deler til ammunisjon

46 059

46 059

159 312

Chile

CL

1

Våpen

40

40

17.4

Ildledningstutstyr, deler til ildledningssystem

235 178

20

235 198

17.6.a

Deler til ammunisjon

60

60

235 298

Danmark

DK

1

Våpen

2

2

7.a

Sambandsutstyr

16 918

16 918

7.e

Elektronisk utstyr

8 030

8 030

16

Opplæringsutstyr

5 600

5 600

17.1

Deler til våpen

29 771

29 771

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

824

824

18.a og 18.b

Programvare

2 290

2 290

63 435

Estland

EE

1

Våpen

2

2

6.a

Ammunisjon

4 556

4 556

7.a

Sambandsutstyr

1 610

1 610

6 168

Finland

FI

1

Våpen

13

13

6.a

Ammunisjon

24

24

6.c

Sprengstoff

1 213

1 213

7.e

Elektronisk utstyr

6

6

17.1

Deler til våpen

2 700

10

2 710

17.4

Deler til ildledningsutstyr

101 239

101 239

17.7

Deler til elektronisk utstyr

63

63

17.6.a

Deler til ammunisjon

13 572

13 572

17.7.e

Deler til elektronisk utstyr

674

674

17.16

Deler til opplæringsutstyr

4 745

4 745

124 259

Forente Arabiske Emirater

AE

7.e

Elektronisk utstyr

267

267

16

Oppleringsutstyr

750

750

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

1

1

1 018

Frankrike

FR

2.a

Artilleri

1 074

1 074

6.c

Sprengstoff

8 968

8 968

7.a

Sambandsutstyr

9 110

9 110

7.e

Elektronisk utstyr

4 437

4 437

17.1

Deler til våpen

346

346

17.3

Deler til missilsystemer

60 756

4 928

65 684

17.4

Deler til ildledningsutstyr

178 726

1 028

179 754

17.5.c

Deler til våpendeteksjon

715

715

17.6.c

Deler til sprengstoff

2 962

2 962

17.6.a

Deler til ammunisjon

2 613

2 613

17.7.c

Deler til navigasjonsutstyr

6 757

6 757

282 420

Georgia

GE

1

Skiskyttervåpen

25

25

25

Hellas

GR

6.c

Sprengstoff

310

310

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

5

5

315

Indonesia

ID

7.a

Sambandsutstyr

712

712

712

Irland

IE

7.a

Sambandsutstyr

843

843

17.4

Deler til ildledningsutstyr

144

144

987

Italia

IT

6.a

Ammunisjon

46 824

46 824

6.c

Sprengstoff

11 942

11 942

7.e

Elektronisk utstyr

100

100

17.1

Deler til våpen

121 500

121 500

17.4

Deler til ildledningstutstyr

1 684

1 684

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

1 267

1 267

18.7.a

Programvare

4 910

4 910

19.a

Kjemikalier

9

9

188 236

Japan

JP

6.c

Sprengstoff

18

18

7.e

Elektronisk utstyr

56

56

16

Opplæ

26

26

17.3

Deler til missilsystemer

900

900

17.6.a

Deler til ammunisjon

374

374

1 374

Kroatia

HR

6.c

Sprengstoff

101

101

17.4

Deler til ildledningsutstyr

15 823

15 823

15 924

Kuwait

KW

7.a

Sambandsutstyr

211

976

1 187

7.e

Elektronisk utstyr

227

227

17.4

Deler til elektronisk utstyr

5 926

5 926

7 340

Kypros

CY

17.7

Deler til elektronisk utstyr

885

885

885

Latvia

LV

6.a

Ammunisjon

221

221

7.e

Elektronisk utstyr

1 008

1 008

17.1

Deler til våpen

949

949

2 178

Litauen

LT

1

Våpen

58

58

7.a

Sambandsutstyr

169

169

17.4.a

Deler til ildledningsutstyr

562

562

789

Luxembourg*

LU

6.a

Ammunisjon

6 550

6 550

7.a

Samandsutstyr

5 762

5 762

17.4

Deler til ildledningstutstyr

1 087

1 087

13 399

Malaysia

MY

6.a

Ammunisjon

5 458

5 458

16

Opplæringsutstyr

297

297

17.6.a

Deler til ammunisjon

59 926

59 926

65 681

Nederland

NL

4.b

Sonarer

1 040

1 040

6.a

Ammunisjon

7 495

7 495

6.c

Sprengstoff

3

3

7.a

Sambandsutstyr

14 053

14 053

16

Opplæringsutstyr

28 211

28 211

17.1

Deler til våpen

4 050

437

4 487

17.4

Deler til ildledningsutstyr

33 441

5 058

38 499

17.7

Deler til elektronisk utstyr

167

167

17.16

Deler til opplæringsutstyr

9

9

18.a og 18.b

Programvare

10 117

56

10 173

104 137

New Zealand

NZ

4.a

Ildledningsutstyr

1 981

1 981

16

Opplæringsutstyr

5

5

17.1

Deler til våpen

3 312

92

3 404

17.2.a

Deler til artilleri

2

2

5 392

Ny-Kaledonia

NC

17.1

Deler til våpen

8 100

8 100

8 100

Polen

PL

3

Missilsystemer

167 179

167 179

6.c

Sprengstoff

1 131

1 131

7.a

Sambandsutstyr

12 064

12 064

17.1

Deler til våpen

2 669

2 669

17.4

Deler til ildledningsutstyr

13 067

13 067

17.6.a

Deler til ammunisjon

76 241

76 241

17.7.e

Deler til elektronisk utstyr

105

105

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

240

240

272 696

Portugal

PT

7.a

Sambandsutstyr

5 340

5 340

17.7.a

Deler til sambandsutstyr

8

8

5 348

Qatar

QA

7.e

Sambandsutstyr

1 796

1 796

17.7

Deler til elektronisk utstyr

192

192

1 988

Romania

RO

6.a

Ammunisjon

138

138

6.c

Sprengstoff

291

291

7.a

Sambandsutstyr

1 381

1 381

16

Opplæringsutstyr

1

1

1 811

Saudia-Arabia

SA

7.e

Elektronisk utstyr

947

947

17.1

Deler til våpen

1 282

1 282

2 229

Singapore

SG

6.a

Ammunisjon

37 561

37 561

7.e

Elektronisk utstyr

4

4

16

Opplæringsutstyr

6

6

17.7

Deler til elektronisk utstyr

99

99

17.7.a

Deler til sambandsutstyr

29

29

37 699

Slovakia

SK

17.7

Deler til elektronisk utstyr

26

26

26

Slovenia

SI

7.a

Sambandsutstyr

674

674

674

Spania

ES

1

Våpen

50

50

6.a

Ammunisjon

13 524

13 524

6.c

Sprengstoff

555

555

7.a

Sambandsutstyr

604

604

7.e

Elektronisk utstyr

1 674

1 674

16

Opplæringsutstyr

886

886

17.1

Deler til våpen

2 700

368

3 068

17.4

Deler til ildledningstutstyr

250

250

17.6.a

Deler til ammunisjon

255

255

17.7

Deler til elektronisk utstyr

31

31

20 897

Storbritannia

GB

4.a

Ildledningsutstyr

116

116

6.a

Ammunisjon

17 484

17 484

6.c

Sprengstoff

3 979

3 979

7.a

Sambandsutstyr

681

681

7.c

Navigasjonsutstyr

7 956

7 956

7.e

Elektronisk utstyr

423

423

9.a

Luftfartøyer

57 978

57 978

16

Opplæringsutstyr

23

23

17.1

Deler til våpen

47 377

10 228

57 605

17.4 og 17.4.a

Deler til ildledningsutstyr

6 068

6 068

17.7 og 17.7.e

Deler til elektronisk utstyr

10 228

63 673

17.7.c

Deler til navigasjonsutstyr

9 625

9 625

17.9

Deler til luftfartøyer

1 671

1 671

17.10

Deler til kjøretøy

114

114

19.b

Materialer m.m.

546

546

227 942

Sveits

CH

4.a

Ilddelingsutstyr

1

1

6.a

Ammunisjon

37

37

6.c

Sprengstoff

2 110

2 110

7.c

Navigasjonstutstyr

1 813

11 657

13 470

16

Opplæringstutstyr

16 853

16 853

17.1

Deler til våpen

1

1

17.4

Deler til ildelingsutstyr

147 079

147 079

17.4.a

Deler til sambandsutstyr

221

221

17.7

Deler til elektronisk utstyr

240

240

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

6 474

6 474

18.a

Programvare

546

546

19.a

Kjemikalier

36

36

187 068

Sverige

SE

1

Våpen

4 769

4 769

4.a

Ildledningsutstyr

8 083

23

8 106

6.a

Ammunisjon

31 817

31 817

6.b

Magasiner

2 083

2 083

6.c

Sprengstoff

11 924

11 924

6.d

Sprengladninger

800

800

7.a

Sambandsutstyr

9 519

9 519

7.e

Elektronisk utstyr

2 389

2 389

17.1

Deler til våpen

160 381

701

161 082

17.3

Deler til missilsystemer

852

852

17.4 og 17.4.a

Deler til ildledningsutstyr

44 161

28

44 189

17.6 og 17.6.a

Deler til ammunisjon

555

4 394

4 949

17.7 og 17.7.e

Deler til elektronisk utstyr

1 933

1 933

17.9

Deler til luftfartøyer

602

807

1 409

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

9

9

17.16

Deler til opplæringsutstyr

78

33 618

33 696

18.a

Programvare

2 381

2 381

19.b

Maskiner

5 572

5 572

327 479

Sør-Afrika

ZA

6.c

Sprengstoff

532

532

17.1

Deler til våpen

13 755

13 755

14 287

Sør-Korea

KR

6.c

Sprengstoff

3 761

3 761

16

Opplæringsutstyr

242

242

17.8.a

Deler til fartøyer

1 104

1 104

5 107

Thailand

TH

6.a

Ammunisjon

9 744

9 744

7.e

Elektronisk utstyr

70

70

16

Opplæringsutstyr

3 109

3 109

12 923

Tsjekkia

CZ

6.b

Ammunisjonsutstyr

6

6

6.c

Sprengstoff

702

702

7.a

Sambandsutstyr

9 713

9 713

7.e

Elektronisk utstyr

133

133

17.4

Deler til ildledningstutstyr

4 046

4 046

14 600

Tyrkia

TR

6.a

Ammunisjon

1 619

1 619

6.c

Sprengstoff

274

274

17.3

Deler til missilsystemer

4 656

4 656

17.7

Deler til elektronisk utstyr

6

6

17.4.a

Deler til ildledningsutstyr

301

301

6 856

Tyskland

DE

1

Våpen

100

100

4.a

Ildledningsutstyr

12

12

6.a

Ammunisjon

16 111

16 111

6.b

Sprengstoff

6

6

6.c

Sprengstoff

21 016

21 016

7.a

Sambandsutstyr

13 273

8 641

21 914

7.e

Elektronisk utstyr

28

28

16

Opplæringsutstyr

163

163

17.1

Deler til våpen

4 123

3 523

7 646

17.3

Deler til missilsystemer

45 244

45 244

17.7

Deler til elektronisk utstyr

34

34

17.11

Deler til beskyttelsesutstyr

16

16

17.2.a

Deler til artillerienheter

739

739

17.6.a

Deler til ammunisjon

10 006

10 006

18.a

Programvare

1

1

19.a

Kjemikalier

26

26

123 062

Ungarn

HU

7.a

Sambandsutstyr

8 163

8 163

20

Teknologi

10 382

10 382

18 545

USA

US

4.a

Ildledningsutstyr

3 239

3 239

6.c

Sprengstoff

62 736

62 736

6.d

Sprengladninger

32 463

32 463

7.c

Navigasjonsutstyr

55

55

7.e

Elektronisk utstyr

5 391

5 391

14.4

Fotomateriell

4

4

16

Opplæringsutstyr

22 354

22 354

17.1

Deler til våpen

39 318

51 330

90 648

17.3

Deler til missilsystemer

94 048

94 048

17.4 og 17.4.a

Deler til ildledningsutstyr

249 819

10

249 829

17.6 og 17.6.a

Deler til ammunisjon

45 147

7 585

52 732

17.7, 17.7.c og 17.7.e

Deler til elektronisk utstyr

16 103

3 668

19 771

17.9 og 17.9.a

Deler til luftfartøyer

326 472

72 483

398 955

17.10

Deler til kjøretøyer

464

118

582

17.15

Deler til intendanturmateriell

7 526

7 526

18.c

Programvare

49 053

23 520

72 573

19.a

Kjemikalier

1 747

1 747

19.b

Maskiner

246

246

1 114 899

Østerrike

AT

1

Våpen

5

5

6.c

Sprengstoff

462

462

17.1

Deler til våpen

9 063

9 063

9 530

* Omfatter leveranser til NATO

9.7 Tjenester for utenlandske oppdragsgivere

Tabell 9.4 viser tjenester knyttet til liste I som norske bedrifter har utført for utenlandske oppdragsgivere i 2012. Den samlede verdien av disse tjenestene var i 2012 ca. 195 millioner kroner. I 2011 var verdien på omlag 198 millioner kroner.

Tabell 9.4 Utførte tjenester knyttet til liste I

Land

Tjenester relatert til

Sum

Algerie

Design av kanonfundament

180

Belgia

Tjenester ifm. kommunikasjonsutstyr

1 813

Canada

Tjenester ifm. våpen og ammunisjon

6 440

Danmark

Tjenester ifm. kommunikasjonsutstyr

1 755

Finland

Opplæringsvirksomhet ifm. missilsystemer

20 602

Frankrike

Tjenester ifm. kommunikasjonsutstyr og ildledningsutstyr

3 901

Kuwait

Tjenester ifm. ildledningsutstyr

859

Luxembourg

Tjenester ifm. kommunikasjonsutstyr, ammunisjon og luftfartøyer

2 160

NATO

Opplæringsvirksomhet ifm. kommunikasjonsutstyr og radarsystemer

3 728

Nederland

Tjenester og opplæringsvirksomhet ifm. kommunikasjonsutstyr

510

Polen

Tjenester ifm. ammunisjon

70

Spania

Tjenester ifm. missilsystemer og kommunikasjonsutstyr

4 633

Storbritannia

Tjenester ifm. luftfartøyer og missilsystemer

4 796

Sveits

Tjenester ifm. ildledningsutstyr

1 937

Sverige

Tjenester ifm. kommunikasjonsutstyr, missilsystemer og ildledningsutstyr

65 718

Tsjekkia

Opplæringsvirksomhet ifm. kommunikasjonsutstyr

400

Tyskland

Tjenester ifm. programvare, missilsystemer, ammunisjon og programvare

4 293

Kroatia

Tjenester ifm. ildledningsutstyr

1 446

USA

Tjenester ifm. missilsystemer, teknologi, ammunisjon, sprengstoff

70 232

Sum

195 473

9.8 Reparasjoner for utenlandske oppdragsgivere

Tabell 9.5 viser reparasjoner knyttet til liste I som norske bedrifter har utført for utenlandske oppdragsgivere i 2012. Den samlede verdien av reparasjoner i 2012 var ca. 45 millioner kroner. I 2011 var verdien ca. 62 millioner kroner.

Tabell 9.5 Reparasjoner foretatt i Norge for utenlandske oppdragsgivere

Land

Retur etter reparasjon 2012

Sum

Belgia

Kommunikasjonsutstyr

31

Canada

Ildledningsutstyr, våpendeler, ammunisjonsdeler og elektronisk utstyr

3 271

Finland

Elektronisk utstyr

756

Frankrike

Elektronisk utstyr, missilsystemer og ildledningsutstyr

997

Hellas

Ildledningsutstyr

100

Irland

Ildledningsutstyr

128

Italia

Missilsystemer

15 760

Malaysia

Navigasjonsutstyr

69

NATO (LU)

Kommunikasjonsutstyr og ildledningsutstyr

157

Nederland

Kommunikasjonsutstyr, navigasjonsutstyr og ildledningsutstyr

2 153

Polen

Beskyttelsesutstyr

12

Storbritannia

Elektronisk utstyr, navigasjonsutstyr, maskiner og luftfartøyer

7 689

Sør-Korea

Elektronisk utstyr

4 000

Sverige

Elektronisk utstyr, navigasjonsutstyr, våpendeler, ildledningsutstyr

836

Tsjekkia

Våpendeler, kommunikasjonsutstyr, elektronisk utstyr

236

Tyrkia

Garantireparasjoner

0

Tyskland

Kommunikasjonsutstyr, elektronisk utstyr, våpen, våpendeler og fotomateriell

2 268

USA

Elektronisk utstyr, kommunikasjonsutstyr, ildledningsutstyr, våpen og luftfartøyer

6 746

Østerrike

Våpen

6

Sum

45 215

9.9 Utførsel av håndvåpen

Det ble utført 186 stk. håndvåpen i 2012. Tabell 9.6 viser hvem som var mottakere av håndvåpen som ble utført. Det produseres ikke militære håndvåpen i Norge. Utførslene består i hovedsak av konkurransevåpen, jaktvåpen og antikke våpen til samlere.

Tabell 9.6 Oversikt over utførsel av håndvåpen

Land

Antall

Canada

4

Tyskland

4

Danmark

1

Litauen

4

Spania

6

Sverige

167

Sum

186

9.10 Forsvarets utførsler

Oversikten viser forsvarets utførsler av eget materiell i 2012. Det gis informasjon om hvilket land forsvaret har utført materiell til, henvisning til hvilken posisjon i varelisten materiellet referer seg til, samt en beskrivelse av målsetningen med utførselen.

Tabell 9.7 Oversikt over forsvarsmyndighetens utførsel av eget materiell

Materiell som har betydning for personellsikkerhet, eller rikets sikkerhet er i henhold til § 6.1 i Offentleglova ikke inkludert i rapporten. Personlig bekledning og utrustning er således heller ikke tatt inn i denne rapporten.

Land

Punkt i vareliste I

Bruk

Afghanistan

1,7A,7E,9A,12,14A,14B,15,17-1,17-4A,17-7A,17-7E,17-9A,17-10,17-14A,17-14B,19A,19B

Egne

Afghanistan

17-9A

Retur

Antillene

1,6A,7A,7C,7E,11,12,15,17-7A,17-7C,17-7E,19B

Egne

Bosnia-Hercegovina

7E,17-7E

Egne

Belgia

6E,17-9A,19B

Retur

Belgia

7C,17-7C,17-9A

Rep

Belgia

15,19B

Egne

Canada

11,15,17-7A,17-9A,19B

Egne

Canada

17-9A

Rep

Canada

15

Retur

Danmark

7A,11,17-7A

Egne

Danmark

12,17-7A,17-7E,17-9A,17-10,19A

Rep

Danmark

11,12,15,17-9A

Retur

Egypt

1,6A

Egne

Etiopia

15

Egne

Finland

15

Egne

Finland

17-10

Rep

Finland

15,17-7E,17-10

Retur

Forente Arabiske Emirater

17-9A

Egne

Frankrike

4B,14A,17-4B,17-7A,17-7C,17-7E,17-8B,17-9A,19B

Rep

Frankrike

11,17-9A

Retur

Israel

1,6A

Egne

Island

4A,7A,10,15,17-4A,17-7A

Egne

Italia

4B,9A,11,14A,15,17-7A,17-9A,19B

Egne

Italia

7E,17-7A,17-7E,17-9A

Rep

Italia

19A

Utlån

Italia

17-9A

Retur

Jordan

17-9A

Retur

Kroatia

1,6A,6D,6F,8A,8D,11,12,15

Egne

Kypros

17-9A

Egne

Latvia

17-8A,19B

Egne

Luxemburg

7A,7B,17-7A,17-7B,17-7E,17-9A

Rep

Luxemburg

17-7E

Retur

Makedonia

15

Egne

Montenegro

7E

Donasjon

Nederland

1,2A,4A,6A,7A,7C,7E,10,11,13,15,17-2A,17-7A,17-7C,17-7E,17-9A,19B

Egne

Nederland

17-7E,17-9A,19A

Rep

Nederland

15,17-8A,17-9A,17-10

Retur

Romania

15

Egne

Slovenia

17-7A

Rep

Spania

11,17-7A,17-8A,19B

Egne

Spania

17-8A

Retur

Storbritania

1,7A,7C,7E,10,11,13,15,17-7A,17-7C,17-7E,17-7A,19B

Egne

Storbritania

17-9A,19B

Retur

Storbritania

17-7A,17-7C,17-7E,17-8A,17-9A,19A,19B

Rep

Sudan

15

Egne

Svalbard og Jan Mayen

17-7A,17-7E,17-12,19B

Egne

Sveits

19B

Retur

Sveits

17-7E,17-10,17-16

Rep

Sverige

1,7A,7C,7E,10,11,13,15,17-7A,17-7E,17-9A,19B

Egne

Sverige

11,15,17-9A,19B

Retur

Sverige

7C,11,17-4B,17-7A,17-7E,17-9A,17-10,17-11,17-14A,19A,19B

Rep

Sverige

3,6C,17-3,17-7A,17-7E

Utlån

Sør-Sudan

15

Egne

Tyskland

15,17-7A,17-7E,19B

Egne

Tyskland

1,7B,8D,10,17-7A,17-7B,17-7E,17-10,19B

Retur

Tyskland

3,4B,6E,7C,14A,17-1,17-3,17-4A,17-4B,17-7A,17-7E,17-8A,17-8B,17-9A,17-10,17-14A

Rep

Ungarn

15

Egne

USA

7A,7E,15,17-7A,17-7E,17-9A,19B

Egne

USA

7B,7E,17-3,17-7A,17-7B,17-7C,17-7E,17-9A,17-11

Rep

USA

17-7B,17-9A

Retur

Østerrike

8C,17-10

Utlån

Østerrike

6A

Egne

Østerrike

17-7A,17-7E

Rep

Materiell som har betydning for personellsikkerhet, eller rikets sikkerhet er i henhold til § 6.1 i Offentleglova ikke inkludert i rapporten. Personlig bekledning og utrustning er således heller ikke tatt inn i denne rapporten.

9.11 Avslag på søknader om eksport av forsvarsmateriell i 2012

I 2012 ble det gitt 18 avslag på søknader og henvendelser om eksportlisens for forsvarsmateriell og tjenester. Avslagene gjaldt Pakistan, Bangladesh, Libya, Den sentralafrikanske republikk, Yemen, Taiwan, Mongolia, Colombia, Turkmenistan, Uganda, Eritrea, Irak og Hviterussland. Avslagene ble begrunnet i kriteria 2,3,4 og 7 i Utenriksdepartementets kriterier jf. vedlegg A til retningslinjer for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av våpen, ammunisjon og militært materiell (EUs felles handling for våpeneksport). Avslagene gjaldt særlig lyddempere, kommunikasjonssystem, flyfartøy, våpenstasjon og nattutstyr.

I 2012 ble det gitt fire avslag på søknad om eksport av flerbruksvarer (liste II) for militær bruk i India, Libanon, Yemen og Colombia. I tillegg ble det gitt tre avslag på utførsel av ikke-listede varer for militær bruk i Irak, Colombia og Eritrea.

Avslag på en søknad om eksportlisens, eller orientering om at lisens ikke kan påregnes innvilget, innebærer ikke et generelt forbud mot eksport av forsvarsmateriell til vedkommende land. Med unntak av gjennomføring av bindende embargovedtak fattet av FNs sikkerhetsråd eller andre tiltaksregimer som Norge har sluttet seg til, opererer ikke det norske eksportkontrollsystemet med lister over land som enten kan eller ikke kan motta forsvarsmateriell fra Norge. Alle søknader om utførselslisens er gjenstand for individuell vurdering fra sak til sak.

9.12 Overføring av produksjonsrettigheter og formidling

Tillatelsene til overføring av produksjonsrettigheter blir gitt i forbindelse med norske bedrifters deltakelse i internasjonalt samarbeid om utvikling av forsvarsmateriell. Verdien av slik utførsel i 2012 var 858 000 kroner. Denne eksporten skjedde på grunnlag av eksporttillatelser innvilget i 2010. Det ble ikke gitt tillatelser til overføring av produksjonsrettigheter eller til formidling av forsvarsmateriell mellom to tredjeland i 2012.

9.13 Oversikt over utførsel av sivile varer til militær bruk i mottakerlandet

Tabell 9.8 viser utførsel av flerbruksvarer, sivile varer, omfattet av departementets vareliste II til militær sluttbruk. Dette dreier seg i h ovedsak om undervannsutstyr og kommunikasjonsutstyr.

Tabell 9.8 Oversikt over flerbruksvarer til militær sluttbruk

Land

Produkt

Verdi

Bangladesh

Undervannsutstyr

Brasil

Undervannsutstyr

Egypt

Kommunikasjonsutstyr

EU

Deler til kommunikasjonsutstyr

Frankrike

Undervannsutstyr

Japan

Undervannsutstyr

Oman

Kommunikasjonsutstyr

Peru

Undervannsutstyr

Polen

Kommunikasjonsutstyr

Saudi Arabia

Kommunikasjonsutstyr

Storbritannia

Undervannsutstyr

Sveits

Kommunikasjonsutstyr

Sverige

Kommunikasjonsutstyr

Tyskland

Undervannsutstyr

USA

Undervannsutstyr

Sum

404 437

9.14 Oversikt over utførsel av beskyttelsesutstyr for bruk i humanitær minerydding

Tabell 9.9 Utstyr for humanitær minerydding

Mottaker

Bruk

4CI Ltd.

Vester for mineryddere i Israel

Action on Armed Violence

Vester for mineryddere i Vest-Sahara

Ambassade de la Republique Federal d’Allemagne

Vester for mineryddere i Vietnam

APOPO

Vester for mineryddere i Mozambique

Arabian Gulf Mine Action

Vester for mineryddere i Irak

ATC Afghanistan

Vester for mineryddere i Afghanistan

Cleared Ground Demnining

Vester for mineryddere i Palau

Danchurchaid

Vester for mineryddere i Angola

Danish Demining Group

Vester for mineryddere i Afghanistan

Danish Demining Group

Vester for mineryddere i Somalia

Danish Demining Group Iraq

Vester for mineryddere i Irak

Danish Refugee Council

Vester for mineryddere i Kenya

Foundation Suisse de Deminage

Vester for mineryddere i Libya

Libya Mine Action Centre

Vester for mineryddere i Libya

Mine Detection Centre

Vester for mineryddere i Afghanistan

Ministry of Economic Development

Vester for mineryddere i Sri Lanka

MMG LXML Sepon UXO Department

Vester for mineryddere i Laos

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Angola

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Congo

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Mauritania

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Senegal

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Tadjikistan

Relyant

Vester for mineryddere i Afghanistan

Stiftung Menschen gegen Minen e.V.

Vester for mineryddere i Angola

UNAMID Ordnance Disposal Office

Vester for mineryddere i Sudan

UNDP Yemen

Vester for mineryddere i Yemen

United Nations Mine Action Coordination

Vester for mineryddere i Sør-Sudan

United States Army Corps of Engineers

Vester for mineryddere i Afghanistan

UNOPS NAO Mine Action Cluster

Vester for mineryddere i USA

World Vision International

Vester for mineryddere i Somaliland

9.15 Oversikt over bedrifter som har rapportert om eksport i 2012

A-TEC AS

Berget AS

Børselars AS

Cato Composites AS

Chemring Nobel AS

Comrod AS

Dahls Historiske Våpen

Eidsvoll Electronics AS

Equipnor AS

Ericsson AS

FREC Technology AS

Galleon Embedded Computing AS

GKN Aerospace Norway

Grodås Mønsterteknologi AS

(Helly Hansen Pro AS) Hansen Protection AS

Honeywell Safety Products (Nacre AS)

HTS Maskinteknikk AS

IKM Haaland AS

Ing. Ragnar Hansen AS

Ingeniør Harald Benestad AS

Jakt & Friluft AS

Jotron AS

K.G. Larsen Biathlon

Keytouch Technology AS

Kitron AS

Kongsberg Defence & Aerospace AS

Konsgberg Maritime AS

Magne Landrø AS

Mecmar AS

Metronor AS

Nammo Bakelittfabrikken AS

Nammo Raufoss AS

Natech NSV AS

Norma AS

OSI Optoelectronics AS

Østlandske Lettmetall AS

Otto Olsen AS

Pedersens Vaabenlager AS

Prox Dynamics AS

Rohde & Schwarz Norge AS

Saab Technologies Norway AS

Schou AS

STX OSV AS

T&G Elektro AS

Thales Norway AS

Tinex AS

Umoe Mandal AS

Våpensmia AS

Vinghøg AS

Vinghøg/Simrad Optronics Group

Volvo Aero Norge AS

XXL Grossist Norge AS

Tilråding

Utenriksdepartementet

tilrår:

Tilråding fra Utenriksdepartementet 4. oktober 2013 om eksport av forsvarsmateriell fra Norge i 2012, eksportkontroll og internasjonalt ikke-spredningssamarbeid, blir sendt Stortinget.

Vedlegg 1
Lov 18. desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v.

Lovens tittel endret ved lov 22 juni 1990 nr. 35.

§ 1.[14]

Kongen kan bestemme at varer og teknologi som kan være av betydning for andre lands utvikling, produksjon eller anvendelse av produkter til militært bruk eller som direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne, samt varer og teknologi som kan benyttes til å utøve terrorhandlinger, jf. straffeloven § 147 a første ledd, ikke må utføres fra norsk tollområde uten særskilt tillatelse. Det kan også settes forbud mot at det uten særskilt tillatelse ytes tjenester som nevnt i første punktum. Det kan settes vilkår for tillatelsene.

Kongen kan likeså sette forbud mot at personer som har bopel eller oppholdssted i Norge og norske selskaper, stiftelser og sammenslutninger uten særskilt tillatelse driver handel med, formidler eller på annen måte bistår ved salg av våpen og militært materiell fra et fremmed land til et annet. Tilsvarende gjelder for strategiske varer og teknologi som er nærmere angitt i forskrift.

Kongen gir nærmere forskrifter til utfylling og gjennomføring av loven.

§ 2.[15]

Enhver plikter å gi departementet den bistand og de opplysninger som kreves for å kontrollere at bestemmelsene i loven eller i forskriftene gitt i medhold av den blir fulgt.

Til dette formål kan departementet foreta inspeksjon og kreve innsyn i registrerte regnskapsopplysninger, regnskapsmateriale, forretningspapirer og andre dokumenter som kan ha betydning. Departementet kan foreta kontrollen selv eller la oppnevnte sakkyndige gjøre det. I forbindelse med kontrollen skal departementet få tilgang til kontor- og bedriftslokaler og nødvendig hjelp og rettledning. Klage etter forvaltningslovens §§ 14 og 15 har ikke oppsettende virkning med mindre underinstansen eller klageinstansen fastsetter det.

Pliktene etter første og annet ledd gjelder uten hinder av lovbestemt taushetsplikt.

Med de unntak som følger av bestemmelsene foran, har enhver taushetsplikt om det de får kunnskap om etter denne lov. Taushetsplikten er likevel ikke til hinder for

at opplysningen brukes for å oppnå det formål de er gitt eller innhentet for, bl.a. kan de brukes i forbindelse med saksforberedelse, avgjørelse, gjennomføring av avgjørelsen, oppfølging og kontroll,

at opplysningene er tilgjengelige for andre tjenestemenn innen organet eller etaten i den utstrekning som trengs for en hensiktsmessig arbeids- og arkivordning, bl.a. til bruk av veiledning i andre saker,

at forvaltningsorganet gir andre forvaltningsorganer opplysninger om et foretaks forbindelse med organet og om avgjørelser som er truffet når det er nødvendig for å fremme avgiverorganets oppgaver etter denne lov,

at forvaltningsorganet anmelder eller gir opplysninger om lovbrudd til påtalemyndigheten eller vedkommende kontrollmyndighet, når det finnes ønskelig av allmenne omsyn eller forfølgning av lovbruddet har naturlig sammenheng med avgiverorganets oppgaver,

at forvaltningsorganet gir et annet forvaltningsorgan opplysninger (samordning) som forutsatt i lov om Oppgaveregisteret.

Departementet kan videre bestemme at offentlige organer som har med skatteligningen og kontrollen med merverdiavgiften å gjøre, skal få adgang til å gjøre seg kjent med de opplysninger som er gitt etter denne lov.

Forvaltningslovens §§ 13 til 13 e gjelder ikke.

§ 3.[16]

Departementet kan kreve beslag i regnskapsmateriale m.v. som nevnt i § 2 annet ledd. Er det grunn til å tro at det finnes slikt materiale, og gir forholdene ellers grunn til det, kan departementet kreve ransaking av kontorlokale og alle andre steder som ikke er privat hjem.

Krav om ransaking eller beslag skal rettes til politiet. Om den videre behandling av kravet gjelder reglene i straffeprosessloven så langt de passer. Den kravet rettes mot skal ha partsrettigheter etter straffeprosessloven og i den grad det er nødvendig for virksomheten, tilgang til det beslaglagte. Han blir likevel ikke av den grunn å regne som siktet for en straffbar handling. Straffeprosesslovens § 204 gjelder tilsvarende. Retten avgjør uten hensyn til § 212 første ledd i straffeprosessloven hvilke dokumenter mm. som retten skal se igjennom.

§ 4.

Når departementet krever ransaking eller beslag for å få opplysninger om et forhold som vedkommende er siktet eller tiltalt for, skal kravet behandles i særskilt sak etter reglene i § 3 annet ledd. Det samme gjelder når departementet krever å få se dokumenter mm. som ligger hos retten eller påtalemyndigheten uten at det er avgjort om de kan brukes i straffesaken. Hvis retten godtar kravet fra departementet, kan den sette som vilkår at opplysningene ikke skal benyttes i forbindelse med etterforskningen i straffesaken før det er endelig avgjort om påtalemyndigheten kan benytte dem i denne saken. Får påtalemyndigheten ikke medhold i sitt krav, kan departementet ikke gi opplysningene eller dokumentene videre til påtalemyndigheten med mindre det er lovlig etter de regler som ellers gjelder deres taushetsplikt ved straffbare handlinger.

§ 5.

Dersom forholdet ikke rammes av strengere straffebud, straffes med bøter eller med fengsel inntil fem år eller med begge deler den som forsettlig:

utfører eller søker å utføre varer, teknologi eller tjenester i strid med denne lov eller forskrift som er gitt i medhold av den, eller

overtrer eller søker å overtre noe vilkår som er satt i medhold av denne lov, eller

muntlig eller skriftlig gir uriktige opplysninger om forhold som er av betydning for adgangen til å utføre varer, teknologi eller tjenester når det skjer

i erklæring avgitt til bruk for offentlig myndighet eller noen som handler på vegne av offentlig myndighet, i anledning av utførsel eller søknad om tillatelse til utførsel,

i erklæring som skal sette en annen i stand til å gi slik erklæring som er nevnt under punkt a, eller

På annen måte overtrer eller søker å overtre bestemmelser som er gitt i eller i medhold av denne lov.

På samme måte straffes medvirkning til noen overtredelse som nevnt i første ledd.

Uaktsom overtredelse som nevnt i første ledd eller medvirkning til det, straffes med bøter eller fengsel inntil to år.

§ 6.

(Opphevet ved lov 20 juli 1991 nr. 66.)

§ 7.[17]

Departementet kan pålegge et foretak eller en person som ikke oppfyller sin opplysningsplikt etter § 2 en daglig, løpende mulkt, inntil opplysningsplikten er oppfylt.

Tvangsmulktens størrelse fastsettes under hensyn til hvor viktig det er at pålegget blir gjennomført.

Pålegg om mulkt er tvangsgrunnlag for utlegg.

Kongen gir nærmere forskrifter om fastsettelse, beregning og ettergivelse av tvangsmulkt.

§ 8.

Loven trer i kraft straks. Forskrifter om kontroll av strategisk eksport gitt i medhold av Mellombels lov av 13. desember 1946 nr. 30 om utførsleforbod gjelder inntil videre.

Loven kommer ikke til anvendelse på tillatelser som er gitt før loven trer i kraft. Tjenesteytinger og meddelelse av teknologi mv. etter lovens ikrafttreden krever likevel tillatelse etter denne lov selv om de knytter seg til tidligere gitte tillatelser.

Vedlegg 2
Delegering av myndighet etter lov om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi

DATO:

FOR–1987–12–18–967

DEPARTEMENT:

UD (Utenriksdepartementet)

AVD/DIR:

Utenriksøk. avd. III

PUBLISERT:

I 1987 966

IKRAFTTREDELSE:

1988–02–13

SIST-ENDRET:

ENDRER:

GJELDER FOR:

Norge

HJEMMEL:

LOV–1987–12–18–93–§1 og LOV–1987–12–18–93–§7

NÆRINGSKODE:

35 38

KORTTITTEL:

Delegering av myndighet

Delegering av myndighet etter lov om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi.

Fastsatt ved kgl.res. av 18. desember 1987. Fremmet av Handels- og skipsfartsdepartementet.

Utenriksdepartementet gis fullmakt til å utøve den fullmakt som i henhold til lov av 18. desember 1987 nr. 93 er tillagt Kongen.

Vedlegg 3
Forskrift om eksport av forsvarsmateriell, flerbruksvarer, teknologi og tjenester

Forskrift om eksport av forsvarsmateriell, flerbruksvarer, teknologi og tjenester

Hjemmel: Fastsatt av Utenriksdepartementet 19. juni 2013 med hjemmel i lov 18. desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. § 1, jf. delegeringsvedtak 18. desember 1987 nr. 967.

EØS-henvisninger: EØS-avtalen vedlegg II kap. XIX punkt 3q (direktiv 2009/43/EF).

Kap. 1. Innledende bestemmelser

§ 1. Hva forskriften omfatter

Forskriften gjelder eksport av nærmere angitte varer, teknologi, herunder immaterielle ytelser, tekniske datapakker eller produksjonsrettigheter for varer, samt visse tjenester.

Særlige bestemmelser gjelder for eksport av angitte ytelser fra en leverandør i en EØS-stat til en mottaker i en annen EØS-stat når det uttrykkelig fremgår av denne forskrift.

§ 2. Definisjoner

(1) Med forsvarsrelaterte varer menes de produkter som til enhver tid er oppført på liste I som utgjør vedlegg I til denne forskrift.

(2) Med flerbruksvarer menes de produkter som til enhver tid er oppført på liste II som utgjør vedlegg II til denne forskrift.

(3) Med eksport menes enhver utførsel fra norsk tollområde av varer, tjenester og teknologi som omfattes av denne forskrift.

(4) Med overføring menes eksport av forsvarsrelaterte varer fra en leverandør eller tollager i en EØS-stat til en mottaker i en annen EØS-stat.

(5) Med leverandør menes enhver juridisk eller fysisk person som er rettslig ansvarlig for eksport av ytelser etter denne forskrift.

(6) Med mottaker menes enhver juridisk eller fysisk person som er rettslig ansvarlig for mottak av ytelser etter denne forskrift.

(6) Med lisens menes tillatelse fra Utenriksdepartementet til å eksportere nærmere angitte ytelser til en juridisk eller fysisk person.

(7) Med overføringslisens menes tillatelse fra nasjonale myndigheter i en EØS-stat, som gir leverandøren rett til å overføre forsvarsrelaterte varer til en mottaker i annen EØS-stat.

(8) Med transitt menes transport av varer over norsk tollområde uten omlasting, når avsender og mottaker befinner seg utenfor norsk tollområde.

Kap. 2. Lisens

§ 3. Lisensplikt

Eksport av visse varer, nærmere angitt teknologi, herunder immaterielle ytelser, tekniske datapakker eller produksjonsrettigheter for varer eller visse tjenester krever lisens fra Utenriksdepartementet om ikke annet følger av denne forskrift. Departementet avgjør i tvilstilfeller om en ytelse er lisenspliktig eller ikke. Lisensplikten gjelder også ved eksport av varer fra tollager.

§ 4. Lisensplikt etter varelister

Eksport av varer og tilhørende teknologi oppført på liste I og II som utgjør vedlegg til denne forskrift, krever lisens fra Utenriksdepartementet.

§ 5. Lisensplikt for tjenester

Tjenester knyttet til varer og teknologi oppført på liste I og II samt tjenester for øvrig som kan tjene til å utvikle et lands militære evne, som ytes i utlandet eller her i landet for bruk i utlandet, krever lisens fra Utenriksdepartementet.

§ 6. Lisensplikt for handel og formidling

Handel, formidling eller annen bistand ved salg av varer og teknologi som omfattes av liste I fra et fremmed land til et annet, krever lisens fra Utenriksdepartementet. Tilsvarende gjelder ved formidling av varer oppført i liste II samt tilhørende teknologi og tjenesteytelse der det er kjent eller grunn til å forstå at varen, teknologien eller tjenesten er eller kan være ment, helt eller delvis, for bruk i forbindelse med utvikling, produksjon, håndtering, drift, vedlikehold, lagring, deteksjon, identifikasjon eller spredning av kjemiske, biologiske eller kjernefysiske våpen eller andre kjernefysiske sprenglegemer, og i forbindelse med utvikling, produksjon, vedlikehold eller lagring av missiler som kan levere slike våpen.

§ 7. Lisensplikt for øvrige varer, teknologi og tjenester

I tillegg til liste I og II er eksport av følgende varer, teknologi og tjenester lisenspliktige:

enhver vare, teknologi og tjenesteytelse der eksportøren er kjent med eller har grunn til å forstå at varen, teknologien eller tjenesten er eller kan være ment, helt eller delvis, for bruk i forbindelse med utvikling, produksjon, håndtering, drift, vedlikehold, lagring, deteksjon, identifikasjon eller spredning av kjemiske, biologiske eller kjernefysiske våpen eller andre kjernefysiske sprengelementer. Tilsvarende regler gjelder for eksport av enhver vare, teknologi eller tjeneste som kan benyttes til utvikling, produksjon, vedlikehold eller lagring av missiler som kan levere slike våpen,

enhver vare, teknologi eller tjeneste til militær bruk til områder som er underlagt våpenembargo vedtatt av FNs sikkerhetsråd med hjemmel i FN-paktens kapittel VII eller andre tiltaksregimer Norge har sluttet seg til,

enhver vare, teknologi og tjeneste til militær bruk til områder hvor det er krig, krig truer eller til land hvor det er borgerkrig.

enhver vare, teknologi og tjeneste som direkte kan tjene til å utvikle en stats militære evne på en måte som ikke er forenlig med vesentlige norske sikkerhets- og forsvarsinteresser.

§ 8. Unntak fra lisensplikt

Lisensplikten i § 3, jf. § 4–§ 7, gjelder ikke for:

varer oppført på liste II i utenlandsk eie og som returneres til utlandet etter å ha vært midlertidig innført i Norge i forbindelse med utstilling, demonstrasjon eller reparasjon,

redningsutstyr og oljevernutstyr som utføres i forbindelse med hjelpeaksjoner,

skytevåpen, våpendeler og ammunisjon som utføres i henhold til våpenloven, jf. forskrift 25. juni 2009 nr. 904 om skytevåpen, våpendeler og ammunisjon, femte del,

varer som utføres til den europeiske romorganisasjonen ESA, eller en representant for denne, og som er strengt nødvendig for organisasjonens offisielle virksomhet. Unntaket gjelder bare for leveranser til ESAs medlemsland,

varer oppført på liste II som utelukkende er i transitt gjennom norsk tollområde, når avsender og mottaker befinner seg utenfor norsk tollområde. Det samme gjelder varer oppført på liste I dersom både avsender og mottaker befinner seg innenfor EØS,

varer, teknologi og tjenester til bruk på norsk kontinentalsokkel,

varer, teknologi og tjenester til bruk om bord på norskeide skip under norsk flagg og norskeide luftfartøyer, i utenriksfart,

eksport fra norsk forsvarsmyndighet, forutsatt at eiendomsretten til varen ikke overføres og varen skal benyttes av norske styrker i utlandet. Unntaket gjelder også for varer som norsk forsvarsmyndighet sender ut for reparasjon, vedlikehold, oppdatering eller lignende, med retur til Norge. I henhold til disse unntaksbestemmelsene skal forsvarsmyndigheten hvert år, innen 15. februar, sende rapport til Utenriksdepartementet om all utførsel som nevnt ovenfor foretatt i løpet av det foregående kalenderår,

forsvarsmateriell som eies av et NATO-lands eller et EØS-stats forsvarsmyndighet, og som returneres til utlandet etter å ha vært midlertidig innført til Norge i forbindelse med øvelse eller trening.

Kap. 3. Eksport av forsvarsrelaterte varer til mottakere i EØS

§ 9. Overføringslisens

Overføring av forsvarsrelaterte varer til mottakere i EØS kan kun skje på grunnlag av en generell overføringslisens, en global overføringslisens eller en individuell overføringslisens utferdiget av Utenriksdepartementet. Reglene om overføringslisenser gjelder kun forsvarsrelaterte varer oppført på liste I som utgjør vedlegg til denne forskrift.

§ 10. Generell overføringslisens

Generelle overføringslisenser av forsvarsrelaterte varer kunngjøres av Utenriksdepartementet. Lisensene kan benyttes av leverandører i Norge etter forutgående registrering hos Utenriksdepartementet. Generelle overføringslisenser gjelder bestemte varekategorier, til en kategori eller kategorier av mottakere i EØS og det kan settes særlige vilkår for lisensene.

Generelle overføringslisenser skal kunngjøres dersom:

mottakeren inngår i en EØS-stats væpnede styrker eller en offentlig oppdragsgiver på forsvarsområdet som foretar innkjøp som utelukkende skal brukes av en EØS-stats væpnede styrker,

mottakeren er et foretak som er sertifisert i samsvar med § 13,

overføringen gjøres med sikte på demonstrasjon, evaluering eller utstilling,

overføringen gjøres med sikte på vedlikehold eller reparasjon, dersom mottakeren er den opprinnelige leverandøren av de forsvarsrelaterte varene.

§ 11. Global overføringslisens

Ved overføring av forsvarsrelaterte varer som ikke omfattes av en generell overføringslisens, kan Utenriksdepartementet, etter skriftlig søknad fra leverandør i Norge, utferdige en global overføringslisens. Lisensene gis for en periode på tre år med mulighet for forlengelse. Globale overføringslisenser gjelder bestemte forsvarsrelaterte varer eller kategorier av varer til mottakere eller kategori av mottakere i en eller flere EØS-stater. Det kan settes særlige vilkår for lisensene.

§ 12. Individuell overføringslisens

Ved overføring av forsvarsrelaterte varer som ikke omfattes av en generell overføringslisens og en global overføringslisens ikke kan innvilges, kan Utenriksdepartementet, etter skriftlig søknad fra leverandør i Norge, utferdige en individuell overføringslisens. Lisensen gjelder en spesifisert mengde forsvarsrelaterte varer til en mottaker i en EØS-stat i en eller flere sendinger.

En individuell overføringslisens skal benyttes dersom:

søknaden om overføringslisens er begrenset til en overføring,

det er nødvendig for å beskytte Norges grunnleggende sikkerhetsinteresser, eller av hensyn til den offentlige orden,

det er nødvendig for å overholde Norges internasjonale forpliktelser, eller

det er tungtveiende grunner til å tro at leverandøren ikke vil være i stand til å oppfylle vilkårene for å få en global overføringslisens.

Kap. 4. Sertifisering av norske foretak som mottakere i EØS

§ 13. Sertifisering av foretak i Norge

Utenriksdepartementet kan, etter skriftlig søknad, sertifisere foretak etablert i Norge for mottak av forsvarsrelaterte varer under generelle overføringslisenser kunngjort av andre EØS-stater.

Utenriksdepartementet skal gjennom sertifiseringen vurdere det mottakende foretaks pålitelighet, særlig med hensyn til foretakets evne til å overholde eksportbegrensningene for forsvarsrelaterte produkter mottatt i henhold til en generell overføringslisens fra en annen EØS-stat. Ved vurderingen vil det særlig legges vekt på følgende kriterier:

dokumentert erfaring fra forsvarsvirksomhet, der det særlig tas hensyn til foretakets historikk med hensyn til overholdelse av eksportrestriksjoner, eventuelle rettsavgjørelser i denne forbindelse, eventuelle tillatelser til å produsere eller markedsføre forsvarsrelaterte varer, og hvorvidt foretaket har erfarent lederpersonale,

relevant industriell virksomhet i forbindelse med forsvarsrelaterte varer i EØS, særlig evne til system-/delsystemintegrasjon,

særskilt utpeking av en overordnet leder som skal være personlig ansvarlig for overføringer og eksport,

en skriftlig erklæring fra foretaket, undertegnet av den overordnede lederen nevnt i bokstav c), om at foretaket vil iverksette alle nødvendige tiltak for å overholde og håndheve alle særlige vilkår knyttet til sluttbruk og eksport av hver bestanddel eller hver vare det har mottatt,

en skriftlig erklæring fra foretaket, undertegnet av den overordnede lederen nevnt i bokstav c), om at det med behørig aktsomhet, som svar på anmodninger og forespørsler fra Utenriksdepartementet, vil fremskaffe detaljerte opplysninger om sluttbrukere eller sluttbruk av alle eksporterte varer som er overført eller mottatt i henhold til en overføringslisens fra en annen medlemsstat,

en beskrivelse, kontrasignert av den overordnede lederen nevnt i bokstav c), av det interne programmet for sikring av samsvar med kravene eller av foretakets ledelsessystem for overføring eller eksport. I den nevnte beskrivelsen skal det gis nærmere opplysninger om de organisasjonsmessige, menneskelige og tekniske ressursene ledelsen rår over i forbindelse med overføringer og eksport, ansvarskjeden i foretaket, internkontrollrutiner, holdningsskapende tiltak og opplæring av personalet, fysiske og tekniske sikkerhetsordninger, journalføring og sporbarhet av overføringer og eksport.

§ 14. Utstedelse av sertifikat

Utenriksdepartementet utsteder et sertifikat til godkjente mottakende foretak i Norge. Sertifikatet skal inneholde informasjon om utstedende myndighet, foretakets navn og adresse, gyldighetstid samt en erklæring om at foretaket oppfyller kravene til sertifisering. Sertifikatet kan også inneholde vilkår knyttet til innhenting av informasjon som er nødvendig for kontroll av om kriteriene i § 13, 2. ledd er oppfylt samt suspensjon eller tilbakekalling av sertifikatet.

Sertifikatets gyldighetstid fastsettes av Utenriksdepartementet, men kan ikke overstige fem år.

Sertifiserte foretak i Norge vil bli meldt inn til EUs sentrale register og som publiseres på EU-kommisjonens hjemmeside.

§ 15. Kontroll med sertifiserte foretak

Utenriksdepartementet vil minst hvert tredje år kontrollere at mottakende foretak oppfyller kravene for sertifisering, jf. § 13, 2. ledd, samt eventuelle vilkår fastsatt i sertifikatet, jf. § 14. Dersom det sertifiserte foretaket ikke lenger oppfyller kravene vil Utenriksdepartementet pålegge foretaket å iverksette tiltak for å sikre oppfyllelse av samtlige krav og vilkår. Utenriksdepartementet kan også suspendere eller tilbakekalle sertifiseringen.

Kap. 5. Registrering, rapportering og oppfølgning

§ 16. Registrering

Leverandøren skal føre et detaljert og fullstendig register over eksport av forsvarsrelaterte varer oppført på liste I som utgjør vedlegg til denne forskrift. Registeret skal inneholde dokumenter med følgende opplysninger:

en beskrivelse av varen og dens referanse til liste I,

mengde og verdi,

overføringsdatoer,

leverandørens og mottakerens navn og adresse,

dersom det er kjent eller påkrevet etter § 24, sluttbruken og sluttbrukeren av varen,

dokumentasjon på at opplysninger vedrørende eksportbegrensninger er oversendt mottakeren,

tolldeklarasjon med ekspedisjons- og løpenummer.

§ 17. Rapportering

Leverandøren skal rapportere til Utenriksdepartementet kvartalsvis, på fastsatt skjema, om all eksport og overføring av forsvarsrelaterte varer oppført på liste I.

§ 18. Arkivering

Leverandøren skal oppbevare registre og lisenser i minst ti år fra utløpet av det kalenderåret eksporten fant sted. Utenriksdepartementet kan pålegge leverandøren å fremvise denne dokumentasjonen for kontroll.

§ 19. Informasjon om vilkår

Leverandøren skal informere mottakerne om vilkår for lisensen, herunder begrensninger i forbindelse med sluttbruk eller re-eksport.

§ 20. Oppfølging av eksport

Leverandøren skal påse at forsvarsrelaterte varer, flerbruksvarer, teknologi eller tjenester som overføres eller eksporteres, er i samsvar med innvilget lisens, går til fastsatt bestemmelsessted, ikke fraviker godkjent beskrivelse eller kvantum angitt i lisensen, samt at eksporten skjer innen den gyldighetstid og på de særlige vilkår som er fastsatt i lisensen.

§ 21. Kontroll ved eksport

Leverandøren skal ved eksport av lisenspliktige varer og teknologi legge frem gyldig lisens for tollmyndigheten senest ved fremleggelse av tolldeklarasjon.

Kap. 6. Generelle bestemmelser

§ 22. Lisenssøknad

Lisenssøknad skal fremmes skriftlig og på fastsatt skjema undertegnet av den som har fullmakt til å handle på leverandørens vegne. For overføringslisenser gjelder også særskilte regler i kap. 3.

Leverandøren skal legge frem alle opplysninger og dokumentasjon som Utenriksdepartementet finner nødvendig for behandling av søknaden.

Ved avtaler om eksport av lisenspliktige varer bør det alltid tas forbehold om at søknad om lisens innvilges.

§ 23. Vilkår for innvilgelse av lisens

Utenriksdepartementet kan sette vilkår i tråd med formålet til lov 18. desember 1987 nr. 93 for innvilgelse av lisens i medhold av denne forskrift.

§ 24. Sluttbrukererklæring

Utenriksdepartementet kan kreve at leverandøren fremlegger en sluttbrukererklæring.

§ 25. Tilbakekalling av lisens

Lisens gitt i medhold av denne forskrift kan tilbakekalles, suspenderes eller begrenses dersom leverandøren misbruker lisensen eller misligholder vilkårene i denne. Det samme gjelder dersom leverandøren handler i strid med bestemmelser gitt i denne forskrift. Lisens kan også tilbakekalles, suspenderes eller begrenses dersom det fremkommer nye opplysninger eller de politiske eller faktiske forhold i mottakerstaten eller området endres, og dette vesentlig endrer grunnlaget for lisensen. For øvrig gjelder de alminnelige regler om omgjøring av enkeltvedtak.

§ 26. Endring, forlengelse og overdragelse av lisens

Leverandøren må søke Utenriksdepartementet om endring eller forlengelse av innvilgede lisenser samt for å overdra slike til andre.

§ 27. Retur av lisens

Lisenser som ikke er benyttet eller ikke kan benyttes som forutsatt, returneres til Utenriksdepartementet med en redegjørelse for årsaken. Det samme gjelder om en innvilget lisens har gått tapt.

Kap. 7. Sluttbestemmelser

§ 28. Ikrafttreden

Forskriften trer i kraft straks. Fra samme tidspunkt oppheves forskrift 10. januar 1989 nr. 51 til gjennomføring av utførselsreguleringen for strategiske varer, tjenester og teknologi.

Vedlegg 4
Retningslinjer for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell, samt teknologi og tjenester for militære formål[18] , som revidert 16. september 2013

I. Formål og anvendelsesområde

Disse retningslinjene er veiledende for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell varer, samt teknologi og tjenester for militære formål.

Reglene for lisensinnvilgelse gjelder ikke for leveranser av ubetydelig omfang og som ikke er for militær bruk eller for politibruk.

Utgangspunktet for eksportreguleringen er følgende formuleringer i Regjeringens erklæring av 11. mars 1959 og Stortingets vedtak av samme dato:

Regjeringens erklæring:

«Det skal ved avgjørelsen legges vekt på de utenriks- og innenrikspolitiske vurderinger, og hovedsynspunktet bør være at Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig.»

Stortingets vedtak:

«Stortinget tar til etterretning den erklæring Statsministeren på vegne av Regjeringen har lagt frem. Stortinget vil sterkt understreke at eksport av våpen og ammunisjon fra Norge bare må skje etter en omhyggelig vurdering av de uten- og innenrikspolitiske forhold i vedkommende område. Denne vurdering må etter Stortingets mening være avgjørende for om eksport skal finne sted.»

I 1997 sluttet et enstemmig Storting seg til en presisering om at «Utenriksdepartementets vurdering av disse forholdene omfatter en vurdering av en rekke politiske spørsmål, herunder spørsmål knyttet til demokratiske rettigheter og respekt for grunnleggende menneskerettigheter».

Regjeringen anser Stortingets vedtak som et bindende pålegg, og eksportreguleringen skal sikre at det blir fulgt.

Utenriksdepartementets vurdering av lisenssøknader skjer bl.a. på grunnlag av kriteriene som fremgår i vedlegg A til disse Retningslinjene. Kriteriene gjenspeiler artikkel 2 i EUs felles holdning om våpeneksport (2008/944/CFSP), som Norge har sluttet seg til.

For gjennomføringen av reguleringen anvendes lov av 18.desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. (eksportkontrolloven), samt forskrift av 19. juni 2013 nr 718 om eksport av forsvarsmateriell, flerbruksvarer, teknologi og tjenester (eksportkontrollforskriften).

Retningslinjene fastsetter prinsipper det skal legges vekt på ved Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell, samt teknologi og tjenester for militære formål, og som skal legges til grunn ved vurderingen av søknader om utførselslisens og tillatelse etter forskriften Kapittel 2. Ved eksport av forsvarsmateriell innenfor EØS, gjelder særskilte regler for lisensiering, jf. forskriftens Kapittel 3 og 4.

Den militærtekniske utvikling siden 1959 har medført at de hensyn som Regjeringens erklæring og Stortingets vedtak tok utgangspunkt i, bare kan ivaretas gjennom en eksportregulering som favner videre enn det som umiddelbart følger av ordlyden til erklæring og vedtak. Retningslinjene skal sikre dette. De gjelder således ikke bare ved behandling av søknader om eksportlisens for våpen og ammunisjon, men også for annet materiell, konstruert eller modifisert for militært formål, (se kap. V), ved del-leveranser (se kap. VII), samt for teknologi og tjenesteyting (se henholdsvis kap. VI og VIII).

Den teknologiske utviklingen i sivil sektor innebærer at retningslinjenes bestemmelser om lisensinnvilgelse også kan komme til anvendelse ved behandling av søknader om eksport av flerbruksvarer (UDs liste II), samt tilhørende teknologi og tjenester for konvensjonelle militære formål. Dette gjelder særlig ved del-leveranser under kapittel VII, pkt. 2.

II. Landgrupper og varekategorier

For å lette behandlingen av lisenssøknader, anvendes følgende landgrupper:

Landgruppe 1 består av de nordiske land og NATOs medlemsland.

I tillegg består gruppen av andre land som er godkjent av departementet som mottakere av våpen.

Landgruppe 2 består av land som befinner seg i et område hvor det er krig eller krig truer, land hvor det er borgerkrig eller land hvor en omhyggelig vurdering av de uten- og innenrikspolitiske forhold i vedkommende område tilsier at eksport av våpen og militært materiell ikke bør finne sted, eller land som er omfattet av bindende sanksjoner vedtatt av FNs Sikkerhetsråd eller andre tiltaksregimer som Norge har sluttet seg til[19] .

Landgruppe 3 består av land utenfor gruppe 1 og 2 og som Norge ikke selger våpen og ammunisjon til, men som kan motta annet materiell, konstruert eller modifisert for militært formål.

Følgende varekategorier gjelder:

Varekategori A:

Våpen, ammunisjon og visse typer militært materiell.

Denne omfatter våpen og ammunisjon av alle slag.

Den omfatter i tillegg annet materiell som vesentlig kan påvirke de militære styrkeforhold ut over nærområdet, herunder materiell for havovervåking og elektroniske tiltak mot satellittbårne systemer.

Varekategori B:

Annet materiell, konstruert eller modifisert for militært formål.

Denne omfatter annet materiell som er beskrevet i Utenriksdepartementetsliste I (forsvarsrelaterte varer) og som ikke har egenskaper eller bruksområder som definert for varekategori A.

III. Samarbeids- og utviklingsprosjekter

Eksport av varer, tjenester og teknologi til land Norge har samarbeidsavtaler med skal tillates dersom leveransen finner sted under et prosjekt som er godkjent av norske myndigheter med det hovedsiktemål å ivareta samarbeidslandenes egne forsvarsbehov. Dersom det ferdige produkt ikke fremstår som norsk, kan det reeksporteres etter samarbeidslandets eksportkontrollregler.

IV. Flernasjonale produkter

Ved samarbeidsprosjekter som er av en slik art at det ferdige produkt fremstår med flernasjonal identitet, kan produksjonslandets eksportkontrollregler legges til grunn ved eksport til tredjeland.

I forbindelse med godkjenningen av samarbeidsprosjektet skal eksportvilkårene for det ferdige produkt til tredjeland avtales mellom samarbeidslandenes myndigheter.

V. Eksport av varer med selvstendig funksjon

Eksportsøknaden behandles uavhengig av om utførselen til mottakerlandet skjer direkte eller indirekte.

Leveranser av kategori A-produkter kan ikke finne sted til andre sluttbrukere enn statlige myndigheter. Leveranser av kategori A- og kategori B-produkter kan ikke finne sted til land i gruppe 2, med mindre særlige hensyn gjør seg gjeldende.

For eksport av varer i kategori A vil det normalt kunne tilstås eksportlisens dersom kunden er, eller opptrer på vegne av, forsvarsmyndigheter i land i gruppe 1. Dokumentasjon må godtgjøre dette.

Lisensiering av leveranser under denne kategori til land utenfor gruppe 1 vil kreve regjeringsbehandling og innvilgelse forutsetter fremlegging av myndighetsbekreftet sluttbrukererklæring med reeksport-klausul, dvs. erklæring som fastslår at reeksport ikke må finne sted uten norske myndigheters godkjennelse. Dette dokumentasjonskravet gjelder også ved lisensiering knyttet til nye salg av A-materiell til slike land.

For eksport av varer i kategori B vil det normalt kunne tilstås lisens for land i gruppe 1og 3. Eventuelle avslag skal begrunnes i Vedlegg A-kriteriene.

Dokumentasjon som godtgjør sluttbrukeren skal kreves.

VI. Eksport av teknologi, herunder bl. a. produksjonsrettigheter og datapakker

Med teknologi menes her innsikt som er avgjørende for å utvikle, produsere, vedlikeholde eller bruke en vare.

Søknad om overføring av produksjonsrettigheter skal behandles med sikte på å sikre at overføringen ikke har som formål å omgå norsk eksportregulering.

Ved eksport av teknologi som inngår i samarbeidsavtaler med bedrifter eller myndigheter i andre land, skal tillatelse gis når avtalen er godkjent av norske myndigheter.

Ved behandlingen av søknader om eksport som ikke er ledd i myndighetsgodkjent samarbeid, skal det bringes på det rene hvilken kategori det ferdige produkt vil tilhøre.

Dersom det dreier seg om produksjonsrettigheter for en vare i kategori A, kan tillatelse bare gis for overføring til land i gruppe 1 og etter tilsvarende prinsipper som for øvrig gjelder for eksport av varer under denne kategorien.

Som vilkår for tillatelsen skal den norske selger av produksjonsrettighetene dessuten pålegges å innarbeide i kontraktsbetingelsene forbehold om at eventuell sublisensiering av produksjonsrettigheter vil bli forelagt norske myndigheter for godkjennelse. Utenriksdepartementet skal behandle søknad om sublisensiering på samme måte som overføring av produksjonsrettighetene direkte fra Norge.

For overføring av produksjonsrettigheter til varer i kategori B skal tillatelse i alminnelighet gis for land i gruppe 1og 3. Utenriksdepartementets krav til dokumentasjon og kontraktbetingelser må i disse tilfeller bero på en konkret vurdering hvor bl. a. produktets egenskaper, produksjonslandets egen eksportpolitikk og skadevirkningene ved eventuell eksport til uønskede mottakere, tas i betraktning.

Ved andre typer teknologioverføringer kan det ikke oppstilles detaljerte retningslinjer. Vurderingen av eksportsøknaden vil måtte avhenge av i hvilken grad teknologi-overføringen knytter seg til et produkts militære funksjon. Jo mer dette er tilfelle, dess mer skal vurderingen av en søknad basere seg på retningslinjene for eksport av ferdigproduktet i tilsvarende varekategori.

VII. Delleveranser

Med delleveranser menes leveranser av varer som ikke har noen selvstendig funksjon.

Ved delleveranser under samarbeidsavtaler med bedrifter eller myndigheter i andre land, skal utførselslisens gis når avtalen er godkjent av norske myndigheter. Det er da en forutsetning at de norske deler, delsystemer eller komponenter samordnes med deler fra andre leveringskilder, og at det ferdige produkt ikke fremstår som norsk.

Det kan i disse tilfellene avstås fra dokumentasjon for sluttbruk av det ferdige produkt.

For delleveranser til prosjekter som ikke er myndighetsgodkjente, og der leveransen er basert på markedstilgjengelig teknologi og på grunnlag av kundens produktbeskrivelse, skal lisens i alminnelighet innvilges til de land som ikke tilhører gruppe 2, dersom det ferdige produkt ikke fremstår som norsk. Dokumentasjon for sluttbruk av det ferdige produkt skal ikke kreves.

Søknad om eksportlisens for delleveranser av annen type enn nevnt i pkt. 2 og 3 skal behandles på samme måte som ved eksport av sluttproduktet. Bestemmelsen i Kap. I, punkt 1 skal imidlertid kunne begrunne fravik av denne regel.

VIII. Tjenesteytelser

Tjenesteytelser kan være knyttet til utvikling, produksjon, vedlikehold og bruk av et produkt, men behøver ikke være knyttet til noe produkt for å måtte ha tillatelse etter forskriftenes §§ 3, 5 og 7. Militær planlegging vil også være omfattet.

For tjenesteytelser som er tilknyttet militært materiell under kategori A og B, og som utgjør en vesentlig forutsetning for materiellets utvikling, produksjon, vedlikehold eller bruk, skal det gjelde tilsvarende vilkår for innvilging av tillatelse for tjenesteytelser som ved eksportlisens for selve produktet. Dersom tjenesten har en løsere tilknytning til produktet, kan en mindre streng praksis overveies.

For tjenester som ikke er konkret knyttet til en vare, men som vedrører militær planlegging, skal tillatelse normalt innvilges til land i gruppe 1 og ikke innvilges til land i gruppe 2. Innvilgelse til andre mottakerland må vurderes konkret med utgangspunkt i tjenesteytelsens antatte militære og mulige politiske virkning, og godkjennes av departementet.

IX. Prosedyreregler

Søknader som behandles etter disse retningslinjer, bør være ferdigbehandlet av Utenriksdepartementet senest innen 12 uker når det gjelder kategori A-produkter og senest innen 6 uker for øvrige søknader.

Ved vurdering av tekniske sider og bruksområde for produkt, teknologi, data-pakke eller tjeneste konsulteres om nødvendig Forsvarsdepartementet ved Forsvarets forskningsinstitutt.

Dersom søknaden om eksport berører viktige forsvarsspørsmål eller materiell-samarbeid med andre land, skal uttalelse innhentes fra Forsvarsdepartementet.

Dersom søknaden om eksport berører viktige norske næringsinteresser, skal uttalelse innhentes fra Næringsdepartementet.

Vedlegg A[20]

Kriterium 1

Respekt for medlemsstatenes internasjonale forpliktelser, særlig sanksjoner som er vedtatt av FNs sikkerhetsråd eller av Den europeiske union, avtaler om ikke-spredning og andre emner samt andre internasjonale forpliktelser

Eksportlisens skal ikke utstedes dersom dette er uforenlig med blant annet:

medlemsstatenes internasjonale forpliktelser og deres plikt til å overholde våpenblokadene innført av De forente nasjoner (FN), Den europeiske union (EU) og Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE),

medlemsstatenes forpliktelser etter avtalen om ikke-spredning av kjernefysiske våpen, konvensjonen om biologiske våpen og toksinvåpen og konvensjonen om kjemiske våpen,

medlemsstatenes forpliktelse til å avstå fra å eksportere enhver form for anti-personellminer.

medlemsstatenes forpliktelser innenfor rammen av Australia-gruppen, kontrollregimet for rakettvåpenteknologi, Zangger-komiteen, gruppen av leverandører av kjernefysisk materiale, Wassenaar-samarbeidet og Haag-atferdskodeksen mot spredning av ballistiske raketter (HCOC).

Kriterium 2

Respekt for menneskerettighetene og internasjonal humanitærrett i den endelige bestemmelsesstaten

Medlemsstatene skal vurdere mottakerstatens holdninger til relevante prinsipper som er nedfelt i internasjonale menneskerettsinstrumenter, og skal deretter:

avstå fra å utstede eksportlisens når det åpenbart er fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til intern undertrykking,

i hvert enkelt tilfelle utøve særlig forsiktighet og ta hensyn til hvilken type militær teknologi eller militært utstyr det gjelder, når de utsteder lisens til land der kompetente organer i FN, Europarådet eller EU har konstatert alvorlige brudd på menneskerettighetene.

Teknologi eller utstyr som kan brukes til intern undertrykking, skal i denne forbindelse omfatte blant annet slik teknologi eller slikt utstyr, eller tilsvarende teknologi eller utstyr, som det er godtgjort at den påtenkte sluttbrukeren har anvendt til intern undertrykking, eller teknologi eller utstyr som det er grunn til å tro vil bli anvendt til andre formål eller viderelevert til en annen sluttbruker enn angitt, og bli brukt til intern undertrykking. I tråd med artikkel 1 i denne felles holdning skal det vurderes nøye hvilken type teknologi eller utstyr det dreier seg om, særlig om teknologien eller utstyret er ment for nasjonale sikkerhetsformål. Intern undertrykking omfatter blant annet tortur og annen grusom, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff, summariske eller vilkårlige henrettelser, forsvinninger, vilkårlig frihetsberøvelse og andre alvorlige brudd på menneskerettighetene og de grunnleggende friheter, som angitt i relevante internasjonale menneskerettsinstrumenter, herunder Verdenserklæringen om menneskerettighetene og den internasjonale konvensjon om sivile og politiske rettigheter.

Medlemsstatene skal vurdere mottakerstatens holdninger til relevante prinsipper som er nedfelt i internasjonale humanitærrettsinstrumenter, og skal deretter:

avstå fra å utstede eksportlisens når det åpenbart er fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til å begå alvorlige brudd på internasjonal humanitærrett.

Kriterium 3

Den innenrikspolitiske situasjonen i den endelige bestemmelsesstaten som følge av eksisterende motsetninger eller væpnede konflikter

Medlemsstatene skal avstå fra å utstede eksportlisens som vil kunne fremprovosere eller forlenge væpnede konflikter eller forverre eksisterende motsetninger eller konflikter i den endelige bestemmelsesstaten.

Kriterium 4

Bevaring av regional fred, sikkerhet og stabilitet

Medlemsstatene skal avstå fra å utstede eksportlisens når det åpenbart er fare for at den påtenkte mottakeren vil bruke den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, til å angripe en annen stat eller til å tvinge gjennom territorialkrav med makt.

Ved vurderingen av denne risikoen skal medlemsstatene ta hensyn til blant annet følgende:

om det pågår, eller om det er sannsynlig at det kan oppstå, en væpnet konflikt mellom mottakerstaten og et annet land,

om det foreligger territorialkrav mot et naboland som mottakerstaten tidligere har forsøkt eller truet med å tvinge gjennom med makt,

om det er sannsynlig at den militære teknologien eller det militære utstyret vil bli brukt til andre formål enn legitime nasjonale sikkerhets- og forsvarsoppgaver i mottakerstaten,

at det er nødvendig å unngå å påvirke den regionale stabiliteten negativt i vesentlig grad.

Kriterium 5

Den nasjonale sikkerheten i medlemsstatene og i territorier der de eksterne forbindelser er en medlemsstats ansvar, samt den nasjonale sikkerheten i vennligsinnede og allierte land

Medlemsstatene skal ta hensyn til:

hvilken virkning den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan ha på deres egne, på andre medlemsstaters og på vennligsinnede og allierte lands forsvars- og sikkerhetsinteresser, samtidig som de erkjenner at dette forhold ikke må berøre hensynet til kriteriet om respekt for menneskerettighetene eller kriteriet om regional fred, sikkerhet og stabilitet,

risikoen for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt mot deres egne eller andre medlemsstaters styrker og mot styrkene til vennligsinnede og allierte land.

Kriterium 6

Kjøperlandets atferd overfor verdenssamfunnet, særlig med hensyn til landets holdning til terrorisme, hvilke allianser det har inngått, og respekten for folkeretten

Medlemsstatene skal ta hensyn til blant annet kjøperlandets historikk når det gjelder:

støtte eller oppfordring til terrorisme og internasjonal organisert kriminalitet.

overholdelse av internasjonale forpliktelser, særlig om å avstå fra maktbruk, og av internasjonal humanitærrett.

forpliktelse om ikke-spredning og andre former for rustningskontroll og nedrustning, særlig med hensyn til undertegning, ratifisering og gjennomføring av relevante konvensjoner om rustningskontroll og nedrustning nevnt i kriterium 1 bokstav b).

Kriterium 7

Risiko for at den militære teknologien eller det militære utstyret skal bli ulovlig omsatt i kjøperlandet eller reeksportert på ugunstige vilkår

Ved vurderingen av hvilken virkning den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan ha på mottakerstaten, og av risikoen for at teknologien eller utstyret kan bli viderelevert til en uønsket sluttbruker eller bli anvendt til et uønsket formål, skal det tas hensyn til følgende:

mottakerstatens legitime forsvars- og sikkerhetsinteresser, også i tilknytning til eventuell deltakelse i FNs og andre fredsbevarende operasjoner,

mottakerstatens tekniske evne til å bruke teknologien eller utstyret,

mottakerstatens evne til å gjennomføre effektiv eksportkontroll,

risikoen for at teknologien eller utstyret vil bli reeksportert til uønskede bestemmelsessteder, og mottakerstatens historikk med hensyn til å overholde bestemmelser om reeksport eller innhente samtykke før reeksport som den eksporterende medlemsstaten finner det nødvendig å pålegge,

risikoen for at teknologien eller skal bli videresendt til terrororganisasjoner eller frittstående terrorister,

risikoen for teknologiervervelse gjennom ulovlig kopiering av produkter (reverse engineering) eller utilsiktet teknologioverføring.

Kriterium 8

Forenlighet mellom eksporten av militær teknologi eller militært utstyr og mottakerlandets økonomiske og tekniske evne, samtidig som det tas hensyn til at det er ønskelig at stater kan dekke sine legitime sikkerhets- og forsvarsbehov med minst mulig innsats av menneskelige og økonomiske ressurser til våpen

Medlemsstatene skal på bakgrunn av opplysninger fra relevante kilder, som rapporter fra FNs utviklingsprogram (UNDP), Verdensbanken, Det internasjonale valutafond (IMF) og Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling (OECD), vurdere om den planlagte eksporten i betydelig grad vil hindre en bærekraftig utvikling i mottakerstaten. De skal i denne forbindelse vurdere den forholdsmessige størrelsen på mottakerstatens militære og sosiale utgifter, idet de tar hensyn også til eventuell bilateral bistand eller bistand fra EU.

Vedlegg 5
Liste I: våpen, ammunisjon, annet militært materiell og tilhørende teknologi

Håndvåpen m.v. for militært eller annet formål:

Revolvere, pistoler, geværer, maskingeværer, maskinpistoler, harpunkanoner og harpungeværer; andre ildvåpen eller lignende apparater som avfyrer en eksplosiv ladning; bajonetter.

Merknad: Pkt. 1 omfatter ikke glattborede haglgeværer, konstruert for jaktbruk, og antikke håndvåpen fra før 1890.

Artilleri m.v.

Artillerienheter, inklusive kanoner og mortere, samt granatkastere og panservernvåpen innbefattet pansergevær, granatgevær og panserskudd.

Flammekastere.

Missilsystemer, bomber, raketter, torpedoer, land- og sjøminer, håndgranater.

Ildledningsutstyr, søkerutstyr, utstyr for håndtering, mottiltak m. v.:

Utstyr spesielt konstruert eller modifisert for ildledning, håndtering, kontroll, armering, utskyting, styring, deteksjon, lokalisering, fjerning, sveiping, jamming, destruksjon eller desarmering av materiell nevnt i punktene 2 og 3.

Sonarer og sonarutstyr, herunder sonarbøyer, spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

ABC-våpen m.v.:

Radioaktive, biologiske og kjemiske våpen.

Utstyr spesielt konstruert eller modifisert for utplassering, utskyting, spredningeller nøytralisering av våpen nevnt under punkt 5a.

Utstyr, kjemikalier og substanser utviklet for deteksjon av våpen nevnt under punkt 5a.

Utstyr, kjemikalier og substanser utviklet for rensing av objekter som har vært utsatt for kjemiske stridsmidler.

Tåregasser og andre substanser som forårsaker irritasjon eller redusert fysisk yteevne, av midlertidig karakter.

Ammunisjon, sprengstoff m.v.:

Ammunisjon til produkter nevnt i punktene 1 og 2.

Magasiner og utstyr for innføring av ammunisjon.

Sprengstoff, krutt og tennmidler spesielt konstruert eller modifisert for materiell i punktene 3, 5 og 6a.

Sprengladninger spesielt konstruert eller modifisert for militært formål samt avfyringsmidler, herunder tennhetter, til slikt materiell.

Drivladninger for missiler, raketter og torpedoer.

Pyrotekniske artikler og røykutstyr spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Elektronisk utstyr m.v., ikke nevnt under pkt. 4:

Sambandsutstyr spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Elektronisk krigføringsutstyr, herunder antiradarsystemer og radarvarslere.

Navigasjonsutstyr, avstandsmålere, posisjons- og retninggivere, spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Laser-, partikkelstråle- eller mikrobølgevåpen.

Annet elektronisk utstyr, spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Fartøyer m.v., undervannsutstyr:

Fartøyer, herunder undervannsfartøyer, spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Ubåt- og torpedonett.

Pontongbroer.

Dykkerutstyr spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Luftfartøyer, m.v.:

Luftfartøyer og romfartøyer spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Fallskjermer for stridende personell eller for slipp av last

Beltebiler, amfibiebiler og andre kjøretøyer spesielt konstruert eller modifisert for militært formål,stridsvogner, militære bergningsvogner.

Merknad: Pkt. 10 omfatter ikke ubevæpnede og ikke-pansrede kjøretøyer fra før 1950, konstruert for kjøring på vei.

Beskyttelses- og redningsutstyr m.v., spesielt konstruert eller modifisert for militært formål:

G-drakter, trykkdrakter, isolasjonsdrakter, beskyttelsesklær, skuddsikre vester, beskyttelsesutstyr for minerydding, hjelmer, surstoffutrustninger, pusteutstyr, fallskjermer, katapulter og andre utskytningsanordinger.

Hangarer, tilfluktsrom og andre bygninger, samt containere, provisoriske bygg og telt, spesielt konstruert eller modifisert for militært formål

Kamuflasjemateriell.

Fotomateriell:

Kameraer spesielt konstruert eller modifisert for militært formål.

Utstyr for tydning av flyfotografier, spesielt utviklet eller modifisert for militært formål.

Intendanturmateriell, herunder bekledning, drivstoffer, kvarter- og kontormateriell samt utstyr for forpleining, spesielt utviklet eller modifisert for militært formål.

Materiell, herunder simulatorer, spesielt konstruert eller modifisert for opplæring i bruk eller vedlikehold av produkter under 1–15 ovenfor.

Komponenter, deler, delsystemer og tilleggsutstyr spesielt konstruert eller modifisert for produkter under 1–16 ovenfor, som følger:

For produkter under pkt. 1 ovenfor.

For produkter under pkt. 2 ovenfor.

For produkter under pkt. 3 ovenfor.

For produkter under pkt. 4 ovenfor.

For produkter under pkt. 5 ovenfor.

For produkter under pkt. 6 ovenfor.

For produkter under pkt. 7 ovenfor.

For produkter under pkt. 8 ovenfor.

For produkter under pkt. 9 ovenfor.

For produkter under pkt. 10 ovenfor.

For produkter under pkt. 11 ovenfor.

For produkter under pkt. 12 ovenfor.

For produkter under pkt. 13 ovenfor.

For produkter under pkt. 14 ovenfor.

For produkter under pkt. 15 ovenfor.

For produkter under pkt. 16 ovenfor.

Programvare:

Programvare spesielt utviklet eller modifisert for å inngå i produkter under 1–17 ovenfor.

Programvare spesielt utviklet eller modifisert for konstruksjon, produksjon, vedlikehold eller drift av produkter under 1–17 ovenfor.

Programvare, ikke dekket av 18.a. eller 18.b. ovenfor, spesielt utviklet eller modifisert for å realisere funksjoner av militær karakter.

Materialer, maskiner, verktøy m.v.:

Materialer, kjemikalier og andre substanser spesielt utviklet eller modifisert for militært formål.

Maskiner, verktøy og utrustning spesielt konstruert eller modifisert for utvikling, konstruksjon, produksjon, vedlikehold eller kontroll av produkter under 1–18 ovenfor.

Teknologi spesielt knyttet til produkter under 1–19 ovenfor.

NB! Liste I omfatter ikke modeller («dummies») uten militær funksjon, beregnet for utstilling, etc.

Fotnoter

1) Utenriksdepartementets liste I (vedlegg 1) beskriver dette materiellet og tilhørende teknologi. Oversiktene i meldingens kapittel ni omfatter verdien av salg av varer og tilhørende teknologi beskrevet på liste I, samt tjenester knyttet til disse varene.

2) Flerbruksvarer har i utgangspunktet sivile bruksområder, men kan i tillegg ha viktige militære anvendelser. (Flerbruksvarer er beskrevet på Liste II, se www.eksportkontroll.mfa.no).

3) Våpen og ammunisjon

4) Annet militært materiell som ikke omfattes av varekategori A

5) Forsvarsrelaterte varer beskrevet på Utenriksdepartementets Liste I.

6) Sivile produkter som har viktige militære anvendelsesområder. Beskrevet på Utenriksdepartementets Liste II.

7) Multilateralt eksportkontrollsamarbeid om konvensjonelt forsvarsmateriell og sensitiv høyteknologi

8) Nuclear Suppliers Group

9) Missile Technology Control Regime

10) Forsvarsrelaterte varer beskrevet på Utenriksdepartementets Liste I.

11) Sivile produkter som har viktige militære anvendelsesområder. Beskrevet på Utenriksdepartementets Liste II.

12) I tillegg til vedtak om sanksjoner vedtatt av FNs Sikkerhetsråd, vedtok OSSE i 1992 vedtak om våpenembargo i tilknytning til konflikten om Nagorno Karabakh. Som medlem av OSSE følger Norge dette vedtaket.

13) Tallene er fremstilt i tusen kroner.

14) Endret ved lover 22 juni 1990 nr. 35, 17 juni 2005 nr. 56 (i kraft 1 juli 2005 iflg. res. 17 juni 2005 nr. 632).

15) Endret ved lover 6 juni 1997 nr. 35 (i kraft 1 nov 1997), 17 juli 1998 nr. 56 (i kraft 1 jan 1999).

16) Endret ved lov 17 juli 1998 nr. 56 (i kraft 1 jan 1999).

17) Endret ved lov 26 juni 1992 nr. 86.

18) Retningslinjer for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av våpen, ammunisjon og annet militært materiell, samt teknologi og tjenester for militære formål ble første gang publisert 28. februar 1992

19) Vedtak om relevante restriktive tiltak, embargo eller sanksjoner som er vedtatt av Den europeiske union (EU) eller Organisasjon for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE) og som gjennomføres i norske forskrifter.

20) Tatt inn ved endring av retningslinjene 20.mai 2009