NOU 2024: 6

Grunnlaget for inntektsoppgjørene 2024

Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene.

Avgitt til Arbeids- og inkluderingsdepartementet 22. mars 2024.

Dokumentet på regjeringen.no

Til Arbeids- og inkluderingsdepartementet

Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene legger her fram den endelige utgaven av rapporten foran inntektsoppgjørene i 2024. Rapporten gir oversikt over utviklingen i de senere årene i lønninger, inntekter, priser, makroøkonomi og konkurranseevne. Utvalget presenterer dessuten en prognose for konsumprisveksten fra 2023 til 2024.

Utvalget la 20. februar fram en foreløpig utgave av rapporten, som utarbeides i forkant av besluttende møter i organisasjonene. Denne endelige rapporten inneholder oppdaterte vurderinger og nytt materiale, blant annet om lønn for kvinner og menn i forhandlingsområder, lønn for toppledere i offentlig forvaltning og utviklingen i inntekter.

Utvalget vil også legge fram en rapport etter inntektsoppgjørene i juni som vil redegjøre for resultater av lønnsoppgjør i 2024.

Tallene bak figurene i rapporten finnes i Excel-format på nettsidene til Arbeids- og inkluderingsdepartementet sammen med utvalgets rapporter.

Beregningsutvalget ble ved kongelig resolusjon av 21. september 2023 gjenoppnevnt for en ny periode inntil 30. september 2027 med følgende mandat:

«Utvalget skal i tilknytning til inntektsoppgjørene legge fram det best mulige tallmessige bakgrunnsmateriale og presentere det i en slik form at uenighet partene i mellom om økonomiske forhold så vidt mulig kan unngås.

Utvalget skal legge fram oppsummeringsrapporter etter inntektsoppgjør.

Utvalget skal, når departementet ber om det, kunne klargjøre det tallmessige grunnlagsmateriale for spesielle inntektspolitiske spørsmål.

Utvalgets utredninger avgis til Arbeids- og inkluderingsdepartementet».

I tillegg til utvalgets medlemmer og sekretariatet har følgende deltatt i arbeidet med rapporten: Anita Heggedal, Næringslivets Hovedorganisasjon, Ørnulf Kastet, Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund, Thomas Brown, Arbeidsgiverforeningen Spekter, Anette Bjørlin Basma, Akademikerne, Gunnar Owren, KS, Pål Skarsbak, Landsorganisasjonen i Norge, Rolf Stangeland, Unio, Jørn Handal, Digitaliserings- og forvaltningsdepartementet og Trond Teisberg, Virke.

Oslo, 22. mars 2024

Geir Axelsen leder

Statistisk sentralbyrå

Roger Bjørnstad

Landsorganisasjonen i Norge

Ragnar Ihle Bøhn

Digitaliserings- og forvaltningsdepartementet

Øystein Dørum

Næringslivets Hovedorganisasjon

Torbjørn Eika

KS

Stein Gjerding

Arbeidsgiverforeningen Spekter

Hans Atle Gullestad

Akademikerne

Fredrik Haugen

Unio

Lars Haartveit

Hovedorganisasjonen Virke

Ellen Horneland

Landsorganisasjonen i Norge

Tonje Køber

Statistisk sentralbyrå

Torill Lødemel

Næringslivets Hovedorganisasjon

Merete Onshus

Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund

Sigrid Russwurm

Arbeids- og inkluderingsdepartementet

Kristin Solberg-Watle

Finansdepartementet

Rune Aslaksen, Arbeids- og inkluderingsdepartementet, sekretariatsleder

Tonje Krakeli Sneen, Arbeids- og inkluderingsdepartementet

Runar Aksnes, Finansdepartementet

Ingrid Dørum Haug, Finansdepartementet

Inge Skeie, Finansdepartementet

Torgeir Johnsen, Finansdepartementet

Eivind Breidlid, Finansdepartementet

Martin Festøy, Statistisk sentralbyrå

Thomas von Brasch, Statistisk sentralbyrå

Ann Lisbet Brathaug, Statistisk sentralbyrå

Knut Håkon Grini, Statistisk sentralbyrå

Trond Christian Vigtel, Statistisk sentralbyrå

1 Lønnsutviklingen i forhandlingsområdene

For de største forhandlingsområdene samlet har utvalget beregnet årslønnsveksten fra 2022 til 2023 til 5,3 prosent.

Årslønnsveksten fra 2022 til 2023 i industrien samlet i NHO-området er beregnet til 4,8 prosent, mens frontfagsrammen ble anslått til 5,2 prosent ved mellomoppgjøret i 2023. Årslønnsveksten er beregnet til 5,1 prosent for industriarbeidere og til 4,0 prosent for industrifunksjonærer i NHO-bedrifter.

Årslønnsveksten fra 2022 til 2023 i Virke-bedrifter i varehandelen er beregnet til 3,9 prosent. I finanstjenester er årslønnsveksten beregnet til 4,4 prosent. I helseforetakene i Spekter-bedrifter er årslønnsveksten beregnet til 5,8 prosent og i øvrige Spekter-bedrifter 5,4 prosent. For ansatte i staten er årslønnsveksten beregnet til 6,4 prosent. For ansatte i kommunene er årslønnsveksten beregnet til 5,6 prosent.

Utvalget har beregnet lønnsoverhenget til 2024 til 1,6 prosent for industriarbeidere, 1,8 prosent for industrifunksjonærer og 1,7 prosent for industrien samlet i NHO-området. For ansatte i Virke-bedrifter i varehandelen er overhenget beregnet til 1,7 prosent. Overhenget til 2024 er beregnet til 2,5 prosent for ansatte i staten, og 1,8 prosent for ansatte i kommunene. I Spekter-området er overhenget beregnet til 1,5 prosent i virksomheter utenom helseforetakene og til 2,5 prosent i helseforetakene.

1.1 Innledning

Beregningsutvalget legger i dette kapitlet fram statistikk og beregninger over lønnsutviklingen fra 2022 til 2023, samt lønnsoverhenget til 2024 for store forhandlingsområder. I kapitlet gis det også en oversikt over lønnstilleggene i 2023 i en del tariffområder. En mer detaljert oversikt over gjennomføringen og resultatene av lønnsoppgjør for 2023 gis i vedlegg 1.

1.2 Lønnsutviklingen for hovedgrupper

Tabell 1.1 viser at veksten i gjennomsnittlig årslønn fra 2022 til 2023 er beregnet til 5,1 prosent for industriarbeidere og 4,0 prosent for industrifunksjonærer i NHO-bedrifter. Lønnsveksten samlet i industrien i NHO-bedrifter er beregnet til 4,8 prosent. På bakgrunn av vurderinger gjort av NHO, i forståelse med LO, ble frontfagsrammen anslått til 5,2 prosent ved mellomoppgjøret i 2023.

Årslønnsveksten i Virke-bedrifter i varehandelen er beregnet til 3,9 prosent. I finanstjenester er årslønnsveksten beregnet til 4,4 prosent. Årslønnsveksten i helseforetakene i Spekter-bedrifter er beregnet til 5,8 prosent og i øvrige Spekter-bedrifter 5,4 prosent. For ansatte i staten er årslønnsveksten beregnet til 6,4 prosent. For ansatte i kommunene er årslønnsveksten beregnet til 5,6 prosent.

For de største forhandlingsområdene samlet har utvalget beregnet årslønnsveksten fra 2022 til 2023 til 5,3 prosent. Dette er basert på årslønnsnivå og antall årsverk (for noen områder er det basert på heltidsansatte) i 2022 og 2023 for forhandlingsområdene i tabell 4.10 i vedlegg 4, dvs. flere områder enn de som inngår i tabell 1.1. Til sammen utgjør ansatte i disse gruppene 57 prosent av alle lønnstakerårsverk i 2023.

Beregningene av årslønn og lønnsvekst i forhandlingsområdene bygger på lønnsstatistikk for de enkelte gruppene, og på opplysninger om lønnstillegg og reguleringstidspunkter i de enkelte år. Se vedlegg 2 for nærmere beskrivelse av lønnsbegreper og grunnlaget for beregningene.

Tabell 1.1 Årslønnsvekst fra året før i prosent for noen store forhandlingsområder. Per årsverk

NHO-bedrifter i industrien

Kommuneansatte

Spekter-bedrifter

Industri i alt

Industriarbeidere

Industrifunksjonærer

Virkebedrifter i varehandel¹

Finanstjenester²

Offentlig forvaltning³

Statsansatte⁴

Kommuneansatte i alt⁵

Undervisningsansatte

Øvrige ansatte

Helseforetakene

Øvrige bedrifter

2014

3,3

3,0

3,2

3,5

3,2

3,3

3,4

3,2⁶

2,3⁶

3,7⁶

3,4

3,3

2015

2,5

2,5

2,5

3,3

4,3

3,1

2,8

3,3⁶

3,9⁶

3,2⁶

2,7

2,7

2016

1,9

2,0

2,2

2,5

2,5

2,4

2,4

2,5

2,5

2,5

2,0⁷

2,4

2017

2,4

2,6

2,7

3,1

3,8

2,5

2,3

2,5

2,3

2,6

3,6⁷

2,4

2018

2,6

2,8

2,8

2,7

3,2

2,9

2,7

2,9

2,8

3,0

3,4

2,9

2019

3,1

3,1

3,0

3,0

3,4¹⁰

3,5

3,8¹¹

3,5

3,0

3,7

3,4

3,3

2020

2,2

2,0

2,1

3,6

2,9

1,7

1,8¹¹

1,7

1,2

1,9

1,8

1,9

2021

3,1

2,8

3,1

4,7

3,7

3,0

2,8

2,6¹⁴

2,3¹⁴

2,8

3,6

2,9

2022

4,0

3,5

4,9¹⁶

3,7

5,0

4,0

4,3¹¹

3,7¹⁵

3,3¹⁵

3,9¹⁵

4,5

4,0

2023

4,8

5,1

4,0¹⁶

3,9¹²

4,4

5,8

6,4¹⁸

5,6¹⁷

6,1¹⁷

5,5¹⁷

5,8¹³

5,4

Samlet vekst 2013–2018

13,4

13,6

14,1

16,0

18,2

15,0

14,4

15,3

14,6

15,9

16,0

14,5

Gj. Sn. Per år⁸

2,5

2,6

2,7

3,0

3,4

2,8

2,7

2,9

2,8

3,0

3,0

2,7

Samlet vekst 2018–2023

18,4

17,6

18,3

20,4

20,9

19,3

20,5

18,3

16,9

19,1

20,6

18,7

Gj. Sn. Per år⁸

3,4

3,3

3,4

3,8

3,9

3,6

3,8

3,4

3,2

3,6

3,8

3,5

Årslønn 2023, per årsverk

728 400

572 500

917 000

652 700

712 000

611 600

662 700

597 000

723 400

653 700

Årslønn 2023, heltidsansatte

629 900

812 500

Antall årsverk 2023

162 300

88 900

73 400

62 200

28 700

708 400

155 000

432 000

95 200

336 800

121 500⁹

58 900

¹ Tallene gjelder heltidsansatte.

² Heltidsansatte i medlemsvirksomheter (arbeidsgivermedlemmer) i Finans Norge utenom ledere. Endringer i bonusutbetalinger påvirker lønnsveksten i enkelte år. Fra 2018 benyttes datamateriale for hele året.

³ Totalt for statsansatte, kommuneansatte og ansatte i helseforetakene. T.o.m. 2016: prosentvis vekst vektet med årsverk. Fra 2017: Gjennomsnitt for året er beregnet på lønnsnivå og årsverk for samme år og året før.

⁴ Statsansatte er ansatte i det statlige tariffområdet, dvs. eksklusiv de statlig eide helseforetakene. Fra og med 2015 er datagrunnlaget basert på a-ordningen.

⁵ Omfatter ansatte i kommunene, fylkeskommunene og andre virksomheter som er medlemmer i KS, herunder bedriftsmedlemmer. Tallene omfatter også stillinger med hovedsakelig lokal lønnsdannelse og undervisningsstillinger med hovedsakelig sentral lønnsdannelse.

⁶ For ansatte i konflikt i 2014 ble virkningstidspunkter forskjøvet. Dette trakk årslønnsvekstanslaget i 2014 ned med 0,2 prosentpoeng i hele kommunesektoren og med 0,9 prosentpoeng for undervisningsansatte. Konflikten har trukket opp årslønnsveksten i 2015 for kommuneansatte med 0,2 prosentpoeng og for undervisningsansatte med 0,9 prosentpoeng. For øvrige ansatte ble ikke årslønnsveksten påvirket.

⁷ For ansatte i konflikt i 2016 ble virkningstidspunktet forskjøvet. Dette trakk ned årslønnsvekstanslaget i 2016 med 0,4 prosentpoeng og trakk opp anslaget i 2017 med 0,4 prosentpoeng. Deler av lønnsoppgjøret i 2016 ble også først utbetalt i 2017, noe som ytterligere trakk ned årslønnsvekstanslaget i 2016 og ytterligere trakk opp anslaget i 2017. Strukturendringer trakk i samme retning.

⁸ Geometrisk gjennomsnitt.

⁹ Antall arbeidsforhold i sykehustjenester omfattet av statsforvaltningen i Statistisk sentralbyrås lønnsstatistikk.

¹⁰ Beregnet ut fra korrigert lønnsnivå for 2019 på grunn av endringer i innrapportering av yrkeskoder fra noen medlemmer av Finans Norge.

¹¹ Vekst i faste og variable tillegg bidro til økt årslønnsvekst med 0,4 prosentpoeng i 2019. Årslønnsveksten i det statlige tariffområde ekskl. forsvaret er 1,5 prosent i 2020. Vekst i faste og variable tillegg bidrar til økt årslønnsvekst med 0,3 prosentpoeng i 2020. Ser man bort fra endringen i faste og variable tillegg reduseres lønnsveksten med 0,5 prosentpoeng i 2022.

¹² Reduserte bonusutbetalinger trakk lønnsveksten ned med 1,1 prosentpoeng. Boks 1.1 går gjennom viktige forhold som har påvirket lønnsveksten de øvrige årene i denne tabellen.

¹³ Sammensetningseffekter som følge av endret kompetansesammensetning (økt andel legeårsverk) bidrar med økt lønnsvekst på 0,3 prosent.

¹⁴ For ansatte i konflikt i 2021 ble virkningstidspunkter forskjøvet. Dette trakk årslønnsvekstanslaget i 2021 ned med 0,1 prosentpoeng i hele kommunesektoren og med 0,2 prosentpoeng for undervisningsansatte.

¹⁵ Lønnsdata for 2022 for arbeidstakere i konflikt er korrigert med kjennelsen i Rikslønnsnemnda. For ansatte i konflikt i 2022 ble virkningstidspunktet forskjøvet. Dette trakk årslønnsvekstanslaget i 2022 ned med 0,2 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, ned med i underkant av 0,8 prosentpoeng for undervisningsansatte, og ned med i underkant av 0,1 prosentpoeng for øvrige ansatte. Konflikten i 2021 har trukket opp årslønnsveksten i 2022 med 0,1 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, og opp med 0,2 prosentpoeng for undervisningsansatte.

¹⁶ Bonusutbetalinger trakk lønnsveksten for funksjonærer opp med 1,5 prosentpoeng i 2022 og ned med 0,5 prosentpoeng i 2023.

¹⁷ Konflikten i 2022 trakk årslønnsveksten i 2023 opp med 0,2 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, opp med 0,7 prosentpoeng for undervisningsansatte og opp med 0,05 prosentpoeng øvrige ansatte.

¹⁸ Beregninger viser at årslønnsveksten i staten eksklusiv Forsvaret er på 6,0 prosent.

Kilder: Statistisk sentralbyrå for Beregningsutvalget, Beregningsutvalget og KS

Tabell 1.1 viser årslønnsveksten i de ulike forhandlingsområdene gjennom den siste ti-års perioden. I tabell 1.2 og figur 1.1 ses dette i sammenheng med frontfagsrammen. Nominell lønnsvekst og reallønnsvekst for Norge siden 1970 vises i boks 2.1 i kapittel 2.

Figur 1.1 Årslønnsvekst i prosent i store forhandlingsområder¹ og frontfagsrammen²

¹ Særlige forhold gjør seg gjeldende for noen områder/år. Se tabellnoter til tabell 1.1.

² Anslag på årslønnsveksten i industrien samlet i NHO-området på bakgrunn av vurderinger gjort av NHO, i forståelse med LO, ved oppgjøret samme år, jf. NOU 2013: 13.

Tabell 1.2 Frontfagsrammen¹

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Ramme

3,3

2,7

2,4

2,4

2,8

3,2

1,7

2,7

3,7

5,2

Resultat²

3,3

2,5

1,9

2,4

2,6

3,1

2,2

3,1

4,0

4,8

Oppgjørsform³

F

M

F

M

S

M

F

M

F

M

¹ Anslag på årslønnsveksten i industrien samlet i NHO-området på bakgrunn av vurderinger gjort av NHO, i forståelse med LO, ved oppgjøret samme år, jf. NOU 2013: 13.

² Årslønnsvekst fra året før for industrien i NHO-området samlet

³ F = forbundsvist hovedoppgjør, S = samordnet hovedoppgjør, M = mellomoppgjør (alltid samordnet)

Figur 1.2 viser den akkumulerte årslønnsveksten i ulike forhandlingsområder i perioden etter Holden 3-utvalgets utredning i 2013. Industrien i NHO-området har ligget tett på den rammen som ble anslått av NHO i forståelse med LO, og den samlede lønnsveksten i perioden har vært relativt lik på tvers av brede grupper.

Figur 1.2 Akkumulert årslønnsvekst 2014–2023. Prosent

Utviklingen i gjennomsnittslønnen for en gruppe kan være påvirket av flere forhold som endringer i stillingsstruktur, endret omfang av arbeid som utløser uregelmessige tillegg, sammensetningseffekter i form av endringer i antall sysselsatte og timeverk mellom bransjer/bedrifter og tariffavtaler, eller endringer i sammensetningen av arbeidsstyrken (f.eks. endringer i kvalifikasjoner/utdanning, alder og andel arbeidsinnvandrere). Et eksempel på en slik endring som påvirker tallene er at andelen heltidsansatte unge (under 25 år) i Virke varehandel har falt fra 13,6 prosent i 2013 til 5,6 prosent i 2023. Alt annet likt vil færre unge (med lavere lønn) trekke opp gjennomsnittlig lønnsvekst. I andre tilfeller kan forhold som virkningstidspunkter for overenskomster og endringer i lønnssystemer påvirke den registrerte lønnsveksten. Utvalget vil peke på at forskjeller i lønnsutviklingen mellom ulike grupper kan skyldes slike forhold, som er omtalt nærmere i boks 1.1. Sammensetningseffekter i lønn etter næringsgruppe, basert på lønnsstatistikken fra SSB, belyses i tabell 4.20 i vedlegg 4. Sammensetningseffekter basert på lønnsstatistikken omtales også kort i kapittel 2.

Betydningen av sammensetningseffekter kan også illustreres ved industrien. Lønnsveksten for industrien samlet i NHO-området blir i enkelte år lavere eller høyere enn hva lønnsveksten for industriarbeidere og industrifunksjonærer hver for seg tilsier. I 2016 var det større reduksjon i antall funksjonærer enn i antall arbeidere, og i 2017 og 2018 falt antall funksjonærer mens antall arbeidere økte. Sammen med et generelt fall i lønnsveksten i 2016 bidro disse forskyvningene fra funksjonærer til arbeidere med lavere lønnsnivå til å trekke ned den samlede lønnsveksten i NHO-bedrifter i industrien disse årene. Det medvirket til at den samlede lønnsveksten i 2016 og 2018 ble lavere enn rammen (anslaget) fra oppgjørene samme år, se figur 1.1.

Generelt må det forventes avvik mellom rammen som anslått i oppgjørene og den realiserte årslønnsveksten. Vurderingene rundt rammen foretas vanligvis på våren under usikkerhet om utviklingen i arbeidsmarkedet og bedriftenes økonomiske situasjon resten av året, og dermed om resultatene av lokale forhandlinger og annen lønnsglidning. Vurderinger rundt rammen i mellomoppgjøret i 2023 er gjengitt i boks 1.1 i vedlegg 1.

I tabell 1.3 er årslønnsveksten i årene 2019 til 2023 for hovedgruppene i tabell 1.1 splittet opp i bidrag fra overheng, bidrag fra sentralt fastlagte tarifftillegg og bidrag fra lønnsglidning gjennom året. For alle forhandlingsområdene betyr lønnsglidningen normalt mer for årslønnsveksten enn det som framgår av tabellen. Det skyldes at lønnsglidningen i beregningsåret påvirker størrelsen på overhenget til neste år. Samme betraktning gjelder også for tarifftilleggene. Lønnsoverhenget til 2024 er omtalt nærmere i avsnitt 1.4.

Finans Norge ble medlem i NHO fra 1. januar 2023. Finanstjenester vil fra og med 2024 inngå i tallgrunnlaget for funksjonærer i NHO totalt. Det er derfor ikke angitt overheng for finanstjenester til 2024 i tabell 1.3.

Det framgår av tabell 1.3 at det gjennomgående er privat sektor som har høyest lønnsglidning. For store grupper industrifunksjonærer avtales ikke sentrale tillegg. For disse avtales stort sett alle tillegg lokalt, slik at lønnsveksten kan defineres som lønnsglidning.

Tabell 1.3 Årslønnsvekst fra året før i prosent dekomponert i overheng, tarifftillegg og lønnsglidning¹

2019

2020

2021

2022

2023

2024

Gj.sn. 2019–2023

Industriarbeidere i NHO-bedrifter:

Årslønnsvekst

3,1

2,0

2,8

3,5

5,1

Herav:

– Overheng

1,1

1,2

1,0

0,9

1,4

1,6

– Tarifftillegg

0,8

0,2

0,7

1,3

1,9⁸

– Lønnsglidning

1,2

0,6

1,1

1,3

1,8

1,2

Industrifunksjonærer i NHO-bedrifter:

Årslønnsvekst

3,0

2,1

3,1

4,9

4,0

Herav:

– Overheng

1,4

1,3

1,5

1,2

2,0

1,8

– Lønnsglidning

1,6

0,8

1,6

3,7

2,0

1,9

Virke-bedrifter i varehandel:

Årslønnsvekst

3,0

3,6⁴

4,7

3,7

3,9⁴

Herav:

– Overheng

1,1

1,0

0,8

1,1

1,5

1,7

– Tarifftillegg

0,2

0

0,2

0,3

0,5

– Garantitillegg

0,5

0,4

0,1

0,2

0,2

– Lønnsglidning

1,2

2,2

3,6

2,1

1,7

2,2

Finanstjenester:

Årslønnsvekst

3,4²

2,9

3,7

5,0⁶

4,4

Herav:

– Overheng¹¹

1,5

1,3²

0,9

1,6

1,8

– Tarifftillegg

1,0

0,2

1,1

1,3

1,7

– Lønnsglidning

0,9

1,4

1,7

2,1

0,9

1,4

Statsansatte:

Årslønnsvekst

3,8³

1,8³

2,8

4,3

6,4¹⁰

Herav:

– Overheng

1,5

1,2

0,4

1,6

1,3

2,5

– Tarifftillegg

1,5

0,1

1,9

1,8

3,5

– Lønnsglidning

0,7

0,5

0,5

0,9

1,6

0,8

Kommuneansatte i alt:

Årslønnsvekst

3,5

1,7

2,6⁵

3,7⁷

5,6⁹

Herav:

– Overheng

0,7

1,2

0,3

1,6

1,2

1,8

– Tarifftillegg

2,0

0,1

1,8

1,4

3,4

– Lønnsglidning

0,8

0,4

0,6

0,7

0,9

0,7

Undervisningsansatte i kommunene:

Årslønnsvekst

3,0

1,2

2,3⁵

3,3⁷

6,1⁹

Herav:

– Overheng

0,7

1,1

0,2

1,8

1,7

1,8

– Tarifftillegg

1,9

0,1

1,9

1,0

3,8

– Lønnsglidning

0,4

-0,1

0,3

0,5

0,6

0,3

Kommuneansatte eksklusiv undervisningsansatte:

Årslønnsvekst

3,7

1,9⁵

2,8

3,9⁷

5,5⁹

Herav:

– Overheng

0,7

1,3

0,4

1,5

1,1

1,7

– Tarifftillegg

2,0

0,1

1,7

1,6

3,3

– Lønnsglidning

1,0

0,5

0,8

0,8

1,1

0,8

Spekter, helseforetakene:

Årslønnsvekst

3,4

1,8

3,6

4,5

5,8

Herav:

– Overheng

1,9

1,0

0,8

2,0

2,2

2,5

– Tarifftillegg

1,2

0,7

2,0

1,8

3,1

– Lønnsglidning

0,3

0,1

0,8

0,7

0,5

0,5

Spekter, øvrige virksomheter:

Årslønnsvekst

3,3

1,9

2,9

4,0

5,4

Herav:

– Overheng

0,8

0,9

0,5

0,9

1,0

1,5

– Tarifftillegg

2,3

0,8

2,2

2,9

4,3

– Lønnsglidning

0,1

0,2

0,2

0,2

0,1

0,2

¹ Pga. avrunding vil ikke alltid tarifftillegg, overheng og glidning summere seg til det tallet som er oppgitt som samlet årslønnsvekst.

² Beregnet ut fra korrigert lønnsnivå for 2019 på grunn av endringer i innrapportering av yrkeskoder fra noen medlemmer av Finans Norge.

³ Vekst i faste og variable tillegg bidro til økt årslønnsvekst med 0,4 prosentpoeng i 2019. Årslønnsveksten i det statlige tariffområde ekskl. forsvaret er 1,5 prosent i 2020. Vekst i faste og variable tillegg bidrar til økt årslønnsvekst med 0,3 prosentpoeng i 2020.

⁴ Bonusutbetalinger trakk årslønnsveksten i varehandel ned med 1,1 prosentpoeng.

⁵ For ansatte i konflikt i 2021 ble virkningstidspunktene forskjøvet. Dette trakk årslønnsvekstanslaget i 2021 ned med 0,1 prosentpoeng i hele kommunesektoren og med 0,2 prosentpoeng for undervisningsansatte.

⁶ Bonus bidro til å trekke opp veksten i årslønnen i Finanstjenester med om lag 1 prosent i 2022, veksten i avtalt månedslønn og uregelmessige tillegg var samlet på om lag 4 prosent.

⁷ Lønnsdata for 2022 for arbeidstakere i konflikt er korrigert med kjennelsen i Rikslønnsnemnda. For ansatte i konflikt i 2022 ble virkningstidspunktet forskjøvet. Dette trakk årslønnsvekstanslaget i 2022 ned med 0,2 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, ned med i underkant av 0,8 prosentpoeng for undervisningsansatte, og ned med i underkant av 0,1 prosentpoeng for øvrige ansatte. Konflikten i 2021 har trukket opp årslønnsveksten i 2022 med 0,1 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, og opp med 0,2 prosentpoeng for undervisningsansatte.

⁸ Virkningstidspunktet for tarifftilleggene ble forskjøvet fra 1. april til 21. april 2023 pga. konflikt. Det er beregnet til å redusere tarifftillegget med 0,2 prosentpoeng for industriarbeidere i NHO-bedrifter.

⁹ Konflikten i 2022 trakk årslønnsveksten i 2023 opp med 0,2 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, opp 0,7 prosentpoeng for undervisningsansatte og opp med 0,05 prosentpoeng øvrige ansatte.

¹⁰ Beregninger viser at årslønnsveksten i staten eksklusiv Forsvaret er på 6,0 prosent.

¹¹ Finanstjenester vil fra og med 2024 inngå i tallgrunnlaget for funksjonærer i NHO totalt. Det er derfor ikke angitt overheng til 2024.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, KS, Spekter, NHO og Kommunal- og distriktsdepartementet

Boks 1.1 Sammensetningseffekter og andre forhold som påvirker årslønnsveksten i forhandlingsområder

Utvalget omtaler i denne boksen det som i hovedsak er sammensetningseffekter i årslønnsveksten i store forhandlingsområder de seneste ti årene, med særlig vekt på forholdet mellom frontfag og følgefag. Utvalget understreker samtidig at det er slike effekter i alle områder i alle år, i større eller mindre omfang.

For industrifunksjonærer i NHO-bedrifter har endringer i sammensetningen av næringsgruppene påvirket årslønnsveksten både opp og ned i størrelsesorden 0,1–0,3 prosentpoeng årlig i det siste tiåret. I 2023 har det det ingen påvirkning. Industrifunksjonærene har en årslønnsvekst på 4,0 prosent i 2023. Lavere utbetaling av bonuser bidro til å redusere veksten med 0,5 prosentpoeng

For industriarbeidere i NHO-bedrifter har endret sammensetning av tariffavtaleområdene det siste tiåret påvirket årslønnsveksten både opp og ned i størrelsesorden 0,1–0,2 prosentpoeng per år. I 2023 trakk endringer i sammensetningen av tariffavtaleområdene årslønnsveksten opp med 0,3 prosentpoeng. I 2023 har industriarbeidere en årslønnsvekst på 5,1 prosent. Bonus trakk veksten opp med 0,1 prosentpoeng og uregelmessige tillegg trakk opp med 0,1 prosentpoeng.

Industrifunksjonærene har et høyere lønnsnivå enn industriarbeiderne, og hvis det blir relativt flere funksjonærer trekker det samlet lønnsnivå i industrien opp, og motsatt. Slike sammensetningseffekter kan medføre at lønnsveksten for industrien samlet i NHO blir lavere eller høyere enn lønnsveksten for industriarbeidere og industrifunksjonærer hver for seg, som omtalt i avsnitt 1.2. Både i 2016, 2017 og 2018 førte endret sammensetning til at lønnsveksten for gruppene under ett var lavere enn lønnsveksten for hver av gruppene. I 2020 førte endret sammensetning av gruppene til at veksten ble høyere enn for gruppene hver for seg. I 2021 ble veksten for industrien samlet lik veksten for industrifunksjonærene, men i 2022 trakk høyere lønnsvekst for funksjonærer og et høyere gjennomsnittlig årslønnsnivå sammenlignet med industriarbeidere, årslønnsveksten opp til 4,0 prosent. I 2023 er årslønnsveksten for arbeidere og funksjonærer vektet sammen beregnet til 4,8 prosent.

For Industrioverenskomsten – Verksted, som er frontfag i forbundsvise oppgjør, er årslønnsveksten for 2023 beregnet til 4,8 prosent. Bonus påvirket ikke vekst fra 2022, men økte utbetalinger av uregelmessige tillegg trakk årslønnsveksten opp med 0,3 prosentpoeng. Det var 2 000 nyansatte i 2023, noe som bidro til å trekke ned årslønnsveksten med 0,3 prosentpoeng.

Årslønnsveksten for arbeidere innen oljevirksomheten (offshore) i NHO-området har variert noe fra år til år, blant annet som følge av endringer i sammensetningen av lønnstakerne og variasjoner i bonusutbetalinger. I 2021 var årslønnsveksten 1,9 prosent, og bonus trakk veksten opp med 0,2 prosentpoeng og uregelmessige tillegg trakk veksten opp med 1,0 prosentpoeng. I 2022 var årslønnsveksten 6,1 prosent, der bonus trakk veksten opp med 2,7 prosentpoeng og uregelmessige tillegg ytterligere opp med 0,3 prosentpoeng. I 2023 er årslønnsveksten beregnet til 5,2 prosent, der bonus trakk veksten opp med 0,5 prosentpoeng og uregelmessige tillegg bidro med 0,5 prosentpoeng.

Riksavtalen – Hotell og restaurant, har en årslønnsvekst på 4,6 prosent. Det er beregnet en årslønnsvekst for ansatte som er med i tilsvarende måneder begge år i 2022 og 2023 (identiske) på 6,3 prosent. De identiske utgjør 55 prosent av totalt ansatte i 2023.

I Virke-bedrifter i varehandelen bidro endret alderssammensetning med flere unge arbeidstakere til å trekke lønnsveksten ned i perioden fra 2010 til 2013, mens en motsatt bevegelse har trukket lønnsveksten opp fra og med 2014. Sammensetningseffekter, herunder nye medlemsforetak, trakk lønnsveksten klart opp i 2017. I 2021 trakk økte bonusutbetalinger opp årslønnsveksten med 1,4 prosentpoeng, mens økte utbetalinger av uregelmessige tillegg bidro med ¼ prosentpoeng. Lavere andel unge lønnstakere i 2021 bidro også til å heve gjennomsnittslønnen med ¼ prosentpoeng. I 2023 trakk lavere bonusutbetalinger årslønnsveksten ned med 1,1 prosentpoeng, mens lavere andel unge samt økte uregelmessige tillegg bidro til å trekke lønnsveksten opp med 0,1 prosentpoeng hver.

Årslønnsveksten i det statlige tariffområdet var 6,4 prosent fra 2022 til 2023. Årslønnsveksten uten endring i faste og variable tillegg var 5,8 prosent. Oppgangen i faste og variable tillegg kan hovedsakelig tilskrives forsvaret.

Lønnsveksten i helseforetakene påvirkes av endringer i kompetansesammensetningen i sykehusene. Andelen ansatte med universitets- og høgskoleutdanning høyere grad (hovedsakelig leger) er økt fra ca 20 prosent i 2016 til ca 25 prosent i 2023. Samtidig er andelen ansatte med grunnskoleutdanning og fagutdanning redusert (hovedsakelig helsefagarbeidere) fra ca. 24 prosent i 2016 til ca 22 prosent i 2023. Ansatte med universitets- og høgskoleutdanning høyere grad har isolert sett ikke hatt høyere lønnsvekst enn alle ansatte, men har et gjennomsnittlig lønnsnivå som er 41 prosent over gjennomsnittet for alle ansatte. En høyere andel med universitets- og høgskoleutdanning høyere grad øker derfor gjennomsnittslønnen for alle ansatte. Endringer i kompetansesammensetningen trakk opp lønnsveksten fra 2022 til 2023 med om lag 0,3 prosentpoeng. Endringer i kompetansesammensetning trakk også opp lønnsveksten tidligere år. Fra 2016 til 2023 trakk det opp lønnsveksten med om lag 2,7 prosentpoeng.

1.3 Lønnsutviklingen i enkelte tariffområder

I dette avsnittet beskrives lønnsutviklingen i tariffområder fra 2022 til 2023. Vedlegg 1 gir en mer detaljert beskrivelse av mellomoppgjøret i 2023, av partenes posisjoner før forhandlingene og konflikter.

1.3.1 Lønnsutviklingen for industriarbeidere i NHO-området

For industriarbeidere i NHO-bedrifter er årslønnsveksten (både heltid og deltid) beregnet til 5,1 prosent fra 2022 til 2023, mot 3,5 prosent året før. Tarifftilleggene bidro med 1,9 prosentpoeng i årslønnsveksten, mens overhenget inn i 2023 var 1,4 prosent. Lønnsglidningen bidro med 1,8 prosentpoeng.

Årslønn for NHO-bedrifter beregnes på bakgrunn av utbetalte, månedlige lønnssummer gjennom hele 2022 og 2023. Lønnsveksten er bygd opp av en rekke lønnselementer med ulik periodisering som kan bevege seg ulikt mellom måneder og år. For industriarbeidere i NHO-bedrifter blir hvert tariffavtaleområde (ca. 40) vektet sammen til et gjennomsnittstall.

I beregning av overheng inn i 2022 og 2023 er det justert for etterbetalinger. Overhenget er beregnet med lønnsnivå for 4. kvartal i forhold til årslønnsnivå. Overhenget inn i 2024 er beregnet til 1,6 prosent for industriarbeidere. I 2022 var det 1,4 prosent.

Som vanlig i et mellomoppgjør ble forhandlingene i 2023 ført mellom LO og NHO sentralt, med basis i reguleringsbestemmelsen for 2. avtaleår. Forhandlingene startet 27. mars, men det endte med brudd. Det ble streik fra 17. april. Konflikten ble avsluttet 20. april da partene nådde fram til en forhandlingsløsning med meklerens mellomkomst.

Løsningen innebar et generelt tillegg på 7,50 kroner med virkning fra 21. april. For overenskomster med en gjennomsnittslønn under 90 prosent av tilsvarende for industriarbeidere (490 242 kroner) og med lokal forhandlingsrett, ble det gitt ytterligere 3 kroner, i alt 10,50 kroner per time. Overenskomster uten lokal forhandlingsrett med gjennomsnittslønn under 90 prosent av industriarbeidernes fikk 4 kroner per time i tillegg til det generelle tillegget, i alt 11,50 kroner per time. Bussbransjeavtalen fikk et tillegg på 1 krone, i tillegg til det generelle tillegget, i alt 8,50 kroner per time. Fra 1. april 2023 ble det også gitt et tillegg til rutebussjåfører på 4,50 kroner fra 1. april 2023, som ble avtalt i oppgjøret i 2022.

For Industrioverenskomsten -Verksted, som er frontfag i forbundsvise oppgjør, er årslønnsveksten beregnet til 4,8 prosent fra 2022 til 2023, mot 3,8 prosent fra 2021 til 2022. Overhenget inn i 2024 er 1,5 prosent. Industrioverenskomsten – Verksted utgjør 95 prosent av hele Industrioverenskomsten, der også Teko og Teknologi og data inngår.

I 2023 er 43 prosent av årsverkene for arbeidere i industri knyttet til overenskomster som er dekket av frontfaget i forbundsvise oppgjør. For funksjonærer er andelen i frontfaget 53 prosent av industrifunksjonærene i NHO.

Industri dekkes av nesten 40 tariffområder innen næringsmiddelindustri, kjemisk industri, verksted, treindustri og noen mindre områder i annen type industri.

1.3.2 Lønnsutviklingen for andre arbeidergrupper i NHO-området

For arbeidere i byggevirksomhet er årslønnsveksten beregnet til 5,0 prosent fra 2022 til 2023, mot 3,6 prosent fra 2021 til 2022. Byggevirksomhet, som er den klart største næringen målt i antall årsverk innenfor Bygg- og anleggsvirksomhet, består av to hovedgrupper arbeidere innen elektrofag (¹/₃) og andre byggfag (²/₃) som tømrere, murere, grunnarbeid innen stein-, jord- og sementarbeid, bygge- og tømmermestere, malermestere, rørleggerbedrifter, kobber- og blikkenslagermestere etc. En mindre gruppe innenfor byggevirksomhet er heisfirmaer og deler av verkstedoverenskomsten, offshore.

For Riksavtalen – Hotell og restaurant er årslønnsveksten beregnet til 4,6 prosent fra 2022 til 2023, mot 3,2 prosent året før. Det ble gitt et generelt tillegg på 7,50 kroner per time og ytterligere et tillegg på 3 kroner per time fra 21. april 2023. Garantitillegg på 0,80 kroner på minstelønnssatsene var lagt ut fra 1.april 2023. Overhenget inn i 2023 var 0,9 prosent. I årslønnsveksten som er beregnet til 4,6 prosent, bidro tariff-, garanti- og ansiennitetstillegg med 3,9 prosentenheter. Overhenget inn i 2024 er 1,5 prosent.

For arbeidere i transportsektoren i NHO er årslønnsvekst beregnet til 4,9 prosent fra 2022 til 2023, mot 4,2 prosent fra 2021 til 2022.

Transportbedrifter (arbeidere) i NHO omfatter blant annet rutebilsektoren, spedisjonsfirmaer, innenriks sjøfart, godstransport, avisbudavtalen og i noe mindre grad grossistbedrifter og oljeselskaper mv.

Noen områder i bransjen, for eksempel innenriks sjøfart og spedisjonsfirmaer, har lokal forhandlingsrett. Bussbransjen utgjør i underkant av 50 prosent av transportbedriftene og har ikke lokal forhandlingsrett. Årslønnsveksten for bussbransjen er beregnet til 5,4 prosent fra 2022 til 2023, mot 3,6 prosent fra 2021 til 2022. I tillegg til det generelle tillegget på 8,50 kroner per time fra 21. april 2023 er det også gitt et tillegg til rutebussjåfører på 4,50 kroner fra 1. april 2023, som ble avtalt i oppgjøret i 2022.

For arbeidere i oljevirksomhet er årslønnsveksten beregnet til 5,2 prosent fra 2022 til 2023, mot 6,1 prosent året før. Bonus trakk veksten opp med 0,5 prosentpoeng og uregelmessige tillegg med 0,5 prosentpoeng.

1.3.3 Lønnsutviklingen for funksjonærer i NHO-bedrifter

Industrifunksjonærene i NHO-bedrifter utgjør om lag 25 prosent av alle funksjonærer i NHO-bedrifter. Årslønnsvekst for industrifunksjonærer er beregnet til 4,0 prosent fra 2022 til 2023, mot 4,9 prosent året før. Økte utbetalinger av bonus trakk lønnsveksten opp med 1,5 prosentpoeng i 2022. I 2023 trakk lavere bonusutbetalinger årslønnsveksten ned med 0,5 prosentpoeng.

Gruppen industrifunksjonærer totalt består av fem ulike bransjeområder (næringsmiddel, treindustri, kjemisk, verksted- og metallindustri og annen industri) som er vektet sammen.

Klassifiseringen av NHO-bedrifter i tariffsammenheng og i utvalgets rapportering, vil avvike noe fra SSBs offisielle klassifisering, som omtalt i vedlegg 2. Virkningene blir også omtalt i fotnoter i tabellene.

Overhenget for industrifunksjonærer inn i 2024 er beregnet til 1,8 prosent.

Funksjonærer ellers i NHO er ansatte innen bergverk, jordbruk, skogbruk, fiskeoppdrett, kraftforsyning, oljevirksomhet, bygge- og anleggsvirksomhet, samferdsel, forskning og undervisning, personlig og forretningsmessig tjenesteyting, hotell og restaurant, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting, handel, informasjonssektoren etc. Samlet utgjør funksjonærene utenfor industri 70 prosent av alle funksjonærer i NHO-bedrifter.

Gjennomsnittlig lønnsvekst for alle funksjonærgrupper i NHO er beregnet til 4,4 prosent fra 2022 til 2023, som er samme som året før. Tallene ovenfor inkluderer både faglige, vitenskapelige, tekniske og andre funksjonærstillinger inklusive lederstillinger. Lønn for administrerende direktører er også med, og en stor andel kontorstillinger på alle nivå.

I tillegg er det grupper innen håndverk, organisasjoner og bemanningsbedrifter som ikke tas med i lønnsstatistikken hverken for funksjonærer eller arbeidere. Samlet utgjør disse 8 prosent av alle årsverk i NHO-bedrifter.

1.3.4 Lønnsutviklingen for industriarbeidere og industrifunksjonærer i NHO-bedrifter under ett

Lønnsveksten for arbeidere og funksjonærer i NHOs industribedrifter samlet er beregnet til 4,8 prosent fra 2022 til 2023, mot 4,0 prosent året før. Overhenget for industrien samlet inn i 2024 er beregnet til 1,7 prosent. Årslønnsveksten i industrien samlet i NHO ble anslått til 5,2 prosent ved mellomoppgjøret i 2023.

Tabell 1.4 Fordeling av årsverk i NHOs statistikkregister og lønnssum basert på årslønnsnivå for henholdsvis industriarbeidere og industrifunksjonærer

Arbeidere

Funksjonærer

Årsverk

2019

55,2

44,8

2020

54,8

45,2

2021

54,9

45,1

2022

55,6

44,4

2023

54,8

45,2

Lønnssum

2019

43,8

56,2

2020

43,3

56,7

2021

43,2

56,8

2022

43,6

56,4

2023

43,0

57,0

Note: I 2023 er 43 prosent av årsverkene for industriarbeidere knyttet til overenskomster som er dekket av frontfaget i forbundsvise oppgjør. For funksjonærer er andelen i frontfaget 53 prosent av industrifunksjonærene i NHO.

Kilder: NHO og Statistisk sentralbyrå

1.3.5 Lønnsutviklingen i andre områder i privat næringsvirksomhet

Garantiordningen på Landsoverenskomsten og Kontoroverenskomsten mellom HK og Virke resulterte i at minstelønnssatsen trinn 6 fikk et tillegg fra 1. februar 2023 på 8 kroner per time. I mellomoppgjøret for 2023 mellom LO og Virke ble det her gitt et generelt tillegg på 2,50 kroner per time fra 1. april 2023. Minstelønnssats trinn 6 ble økt med til sammen 3,50 kroner per time fra 1. april 2023. Minstelønnssatsene for trinn 1–5 ble økt med 8 kroner per time (inkludert det generelle tillegget) fra 1. april 2023. Mellom LO og Virke ble mønsteret fra oppgjøret mellom LO og NHO stort sett ellers fulgt, med et generelt tillegg på 7,50 kroner og lavlønnstillegg på ytterligere 3 eller 4 kroner per time

Funksjonæravtalene mellom Virke og YS forbundene Negotia, Parat og Finansforbundet fikk ved mellomoppgjøret for 2023 samme resultat som Kontoroverenskomsten mellom HK/LO og Virke. Reiselivsavtalen mellom Virke og YS/Parat fikk et sentralt tillegg på 2,50 kroner per time og minstelønnssatsene ble økt med ytterligere henholdsvis 5,50 kroner per time (trinn 1 og 2) og 1 kroner pr time (trinn 3). Garantiordningen på Reiselivsavtalen mellom Parat og Virke resulterte i at minstelønnssatsen trinn 3 fikk et tillegg fra 1. februar 2023 på 8 kroner per time. I 2023 ble mellomoppgjøret på HUK-området gjennomført 19. og 20. juni. Det ble enighet mellom Virke og arbeidstakerorganisasjonene, og forhandlingsresultatet ble senere godkjent av partene. Oppgjøret omfattet forhandlinger om sju tariffavtaler innen helse, utdanning og kultur med over 30 arbeidstakerorganisasjoner. Forhandlingsresultatet på de ulike overenskomstene fulgte resultatene i de korresponderende offentlige tariffområdene.

Årslønnsveksten fra 2022 til 2023 for heltidsansatte i Virke-bedrifter i varehandelen er beregnet til 3,9 prosent. Reduserte bonusutbetalinger trakk ned årslønnsveksten med 1,1 prosentpoeng, mens økte utbetalinger av uregelmessige tillegg og lavere andel unge lønnstakere trakk opp med 0,1 prosentpoeng hver.

I mellomoppgjøret for 2023 mellom Finansforbundet og Finans Norge og mellom LO ved Handel og Kontor i Norge og Fagforbundet og Finans Norge, ble det fra 1. mai gitt et generelt tillegg på lønnsregulativets satser på 2,65 prosent, minimum 18 000 kroner. Årslønnsveksten i finanstjenester fra 2022 til 2023 er beregnet til 4,4 prosent.

1.3.6 Lønnsutviklingen i offentlig sektor

Staten

For avtalen mellom staten og LO Stat og YS Stat ble det gitt et tillegg på 31 000 kroner på alle lønnstrinn på hovedlønnstabellen med virkning fra 1. mai 2023. Med virkning fra 1. mai 2023 avsettes det 0,85 prosent av lønnsmassen til lokale forhandlinger. For avtalen mellom staten og Akademikerne og Unio ble det avsatt 5,30 prosent av lønnsmassen til lokale forhandlinger, med virkning fra 1. mai 2023. Årslønnsveksten fra 2022 til 2023 i det statlige tariffområdet er beregnet til 6,4 prosent.

Kommunesektoren/KS-området

I tariffoppgjøret i KS-området ble det for stillinger med hovedsakelig sentral lønnsdannelse gitt lønnstillegg med virkning fra 1. mai 2023 på mellom 26 300 og 43 000 kroner per år, som vist i tabell 1.1 i vedlegg 1. Ledere i HTA kapittel 4 fikk et generelt tillegg på 5,7 prosent fra 1. mai 2023. Det ble også gitt lønnstillegg for utvalgte stillingsgrupper, og økte satser for lørdags- og søndagstillegg og kvelds- og nattillegg med virkning fra 1. januar 2023, se vedlegg 1, avsnitt 1.3.2.

I mellomoppgjøret i Oslo kommune ble det gitt et prosentvis tillegg på lønnstabellen på 6,0 prosent, minimum 32 600 kroner, med virkning fra 1. mai 2023.

For en del grupper i KS-området (kapittel 3 og 5) fastsettes lønnen gjennom lokale lønnsforhandlinger i den enkelte kommune og fylkeskommune uten noen sentral ramme. Virkningsdato for lønnstillegg er 1. mai med mindre annen dato er avtalt.

Kommuneansatte i alt

På grunnlag av lønnsstatistikk for 2023 og tarifftilleggene i 2023, er årslønnsveksten fra 2022 til 2023 for hele kommunesektoren, inkl. undervisningssektoren, Oslo kommune og diverse bedriftsmedlemmer[1] beregnet til 5,6 prosent.

Undervisningsansatte

På grunnlag av lønnsstatistikk for 2023 og tarifftilleggene i 2023 er årslønnsveksten fra 2022 til 2023 for undervisningsansatte beregnet til 6,1 prosent.

Kommuneansatte eksklusive undervisningsansatte

På grunnlag av lønnsstatistikk for 2023 og tarifftilleggene i 2023, er årslønnsveksten fra 2022 til 2023 for kommuneansatte eksklusive undervisningsansatte beregnet til 5,5 prosent.

1.3.7 Lønnsutviklingen i Spekter-området

Spekter-området ekskl. helseforetakene

I mellomoppgjøret i 2023 ble det på A-dels nivå for medlemmene i LO og YS avtalt et generelt tillegg på 14 625 kroner per år. Det ble ytterligere gitt et tillegg på 5 850 kroner per år til arbeidstakere med en årslønn på 490 242 kroner eller lavere. Tilleggene har virkning fra 1. april 2023. For medlemmer i Unio og SAN forhandles alle lønnstillegg lokalt i virksomhetene (B-dels forhandlinger). Årslønnsveksten fra 2022 til 2023 i Spekter-området ekskl. helseforetakene er beregnet til 5,4 prosent.

Helseforetakene

I de sentrale forhandlingene (A2) mellom Spekter og Den norske legeforeningen ble det avtalt generelle tillegg for medisinstudenter med lisens, leger i spesialisering og legespesialister med virkning fra 1. januar 2023. Tilleggene varierte fra 26 000 til 43 000 kroner per år. Overleger fikk et tillegg på 5,1 prosent med virking fra 1. januar 2023. Lokalt avtalte minimumssatser økes tilsvarende det generelle tillegget for gruppen. Det ble videre avtalt endringer i vaktlønn og tillegg for ordinært arbeid etter kl. 1700. For øvrige foreninger/medlemmer i Akademikerne forhandles alle lønnstillegg lokalt i virksomhetene (B-dels forhandlinger)[2] .

Spekter og forbundene i LO og YS kom 31. mai til enighet i forhandlinger i mellomoppgjøret 2023. Det ble gitt et generelt tillegg på 23 000 kroner til stillingsgruppene 1, 2 og 3 fra 1. mai. Stillingsgruppene 4 og 5 og øvrige arbeidstakere fikk et generelt tillegg på 5 prosent, henholdsvis fra 1. mai og 1. juli. Det ble også avtalt økte ubekvemstillegg. Minstelønnssatsene ble økt slik det framgår av tabell 1.5.

Tabell 1.5 Minstelønnssatser for stillingsgrupper i Spekter-området for LO- og YS-forbundene. Ingen ansiennitet (0 år) og maksimal ansiennitet (10 år/16 år)

Ansiennitet 0 år

Ansiennitet 10 år/16 år

01.aug. 22

1. mai/jul. 23

Endring

01.aug. 22

1. mai/jul. 23

Endring

Stillinger hvor det ikke kreves særskilt utdanning¹

350 000

373 000

23 000

440 000

463 000

23 000

Fagarbeiderstillinger/3 års videregående utdanning m.m.²

389 000

412 000

23 000

468 000

491 000

23 000

Stillinger med krav om høyskoleutdanning²

437 000

463 000

26 000

538 000

565 000

27 000

Stillinger med krav om høyskoleutdanning med spesialutdanning³

490 000

516 000

26 000

602 000

633 000

31 000

¹ Maksimal ansiennitet for stillinger hvor det ikke kreves særskilt utdanning er 16 år.

² I stillingsgruppe 2 og 3 innføres et 16 års trinn med virkning fra 1. oktober 2023 på kr. 500 000.

³ Fra 1. november 2023 økes minstelønn i stillingsgruppe 5 med minst 10 års ansiennitet til kr. 650 000. For spesialsykepleiere/jordmødre med minst 10 års ansiennitet økes minstelønn til 650 000 kroner fra 1. oktober 2023.

Kilde: Spekter

Spekter og Norsk Sykepleierforbund kom 23. mai til enighet i de sentrale forbundsvise forhandlingene. Det ble gitt et generelt tillegg til alle medlemmer av Norsk Sykepleierforbund på 5,0 prosent fra 3. mai.

Spekter og Fysioterapeutforbundet, Ergoterapeutforbundet og Utdanningsforbundet kom til enighet i forbundsvise sentrale forhandlinger. Medlemmer i Norsk Fysioterapeutforbund og Norsk Ergoterapeutforbund fikk et generelt tillegg på 5,0 prosent, og ledere fikk et generelt tillegg på 5,2 prosent. Alle medlemmer i Norsk Utdanningsforbund fikk et generelt tillegg på 5,65 prosent.

Minstelønnssatsene for Norsk Sykepleierforbund, Fysioterapeutforbundet, Ergoterapeutforbundet og Utdanningsforbundet ble hevet slik det framgår av tabell 1.6. Det ble også avtalt endringer i ubekvemstillegg.

For øvrige foreninger/medlemmer i Unio forhandles alle lønnstillegg lokalt i virksomhetene (B-dels forhandlinger).

Tabell 1.6 Minstelønnssatser for stillingsgrupper i Spekter-området for medlemmer i UNIO-forbundene med A2-forhandlinger. Ingen ansiennitet (0 år) og maksimal ansiennitet (10 år)

Ansiennitet 0 år

Ansiennitet 10 år

1. jul./aug. 2022

1. mai/jul. 2023

Endring

1. jul./aug. 2022

1. mai/jul. 2023

Endring

Grunnstillinger

437 000

463 000

26 000

538 000

565 000

27 000

Stillinger med spesialkompetanse

490 000

516 000

26 000

602 000

633 000¹

31 000

¹ Med virkning fra 1. oktober 2023 økes minstelønn for spesialsykepleier/jordmor/pedagoger med spesialkompetanse med minst 10 års ansiennitet til 650 000 kroner. Med virkning fra 1. november 2023 økes minstelønn for spesialergoterapeut og spesialfysioterapeut med 10 års ansiennitet eller mer til kr. 650 000.

Kilde: Spekter

På grunnlag av lønnsstatistikk fra SSB for 2023 og avtalte tillegg i 2023, er årslønnsveksten fra 2022 til 2023 i helseforetakene beregnet til 5,8 prosent. Lønnsveksten påvirkes av sammensetningseffekter som følge av endret kompetansesammensetning, i hovedsak økt andel legeårsverk. Dette bidrar til økt lønnsvekst med 0,3 prosentpoeng.

1.3.8 Lønnsutviklingen for kvinner og menn i tariffområder

Tabell 1.7 viser forholdet mellom kvinners og menns lønn i enkelte tariffområder. Fra 2022 til 2023 ble forskjellen i gjennomsnittlig lønnsnivå mellom kvinner og menn redusert i alle områder unntatt for ansatte i Spekter-området utenom helseforetakene og for statsansatte. Det var små endringer i andre områder i tabellen. Endringene i de enkelte områdene fra år til år påvirkes av flere forhold, herunder endringer i sysselsettingen for menn og kvinner. Sett over en lengre periode er hovedbildet at lønnsforskjellen er redusert.

Tabell 1.7 Gjennomsnittlig årslønn¹ for kvinner i forhold til gjennomsnittlig årslønn for menn i noen store forhandlingsområder. Prosent

Årslønn Menn

Årslønn Kvinner

Kvinneandel²

2014

2015

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

2023

2023

2023

Industriarbeidere i NHO-bedrifter

89,5

90,2

92,3

92,4

93,1

93,5¹⁰

91,5

91,9

91,5

90,8

91,0

581 600

529 200

17

Industrifunksjonærer i NHO-bedrifter

81,6

81,6

80,9

82,2

83,2

83,1¹⁰

84,3

85,1

85,7

85,7

86,2

959 300

827 200

30

Virke-bedrifter i varehandel³

83,7

82,9

85,5

85,2

85,5

85,2⁹

85,4

84,7¹²

84,7

85,0

85,5

670 000

572 800

41

Ansatte i hotell og restaurant i NHO-bedrifter⁸

95,7

96,5

96,4

96,3

94,4

96,2

95,9

95,8

95,2

95,2

95,3

457 200

435 600

55

Finanstjenester⁴

80,0

77,9

79,9

80,2

79,9

81,7⁴

81,1¹¹

82,3

82,6

83,1

84,2

879 700

740 600

50

Statsansatte³

90,9

89,9

89,9

90,2

89,2

89,7

89,8

89,8

90,2

90,1

89,8

747 200

671 200

51

Kommunene i alt⁷

92,5

92,6

92,6

93,1

93,6

93,6

94,1

94,1

94,3

94,4

94,6

636 800

602 400

74

Undervisningsansatte⁷

97,8

97,9

97,9

97,9

97,9

98,1

98,3

98,5

98,7

98,7

98,9

667 900

660 400

69

Øvrige ansatte⁷

91,2

91,8

91,8

92,5

92,8

92,9

93,4

93,3

93,5

93,6

93,8

626 000

587 200

75

Statlige eide helseforetak i Spekter-området⁵

83,6

83,6

78,9

80,1

79,8

80,5

80,8

81,0

80,9

81,4

82,2

835 600

685 600

75

Spekter-området ekskl. statlige eide helseforetak⁶

96,8

96,9

93,9

94,5

95,7

95,8

96,7

96,5

96,2

96,8

95,7

678 800

649 600

42

¹ Årslønn eksklusive overtidstillegg, men inklusive andre tillegg.

² Andel heltidsansatte kvinner/årsverk kvinner innenfor det enkelte området. Prosent.

³ Gjelder heltidsansatte.

⁴ Heltidsansatte i medlemsvirksomheter (arbeidsgivermedlemmer) i Finans Norge utenom ledere. Fra 2018 benyttes datamateriale for hele året. Beregnet med ny metode var relativ lønn 81,1 prosent i 2017 og 80,8 prosent i 2016.

⁵ Kilde: SSB. Fra og med 2015 gjelder tallene næringen «Sykehustjenester» under Statlig forvaltning.

⁶ Månedslønn per oktober*12.

⁷ Månedslønn per 1. desember*12.

⁸ Årslønnsberegning. Tallene for hotell- og restaurant gjelder for «funksjonsområder som dekkes av Riksavtalen for hotell- og restaurant». Med ny metode for årslønnsnivå for Riksavtalen var nivå i 2018 også 96,2.

⁹ Korrigert for populasjonsendringer er andelen den samme i 2018 som i 2017.

¹⁰ Med samme metode som anvendt for 2019 er det relative årslønnsnivået for 2018 91,9 for arbeidere og 83,2 for funksjonærer.

¹¹ Forholdet er 81,8 prosent i 2019 dersom lønnsnivåene for 2019 korrigeres for endringer i innrapportering av yrkeskoder sammenlignet med 2018.

¹² Beregnet på revidert lønnsstatistikk fra SSB per november og med samme populasjon som for 2020 var relativ lønn i 2019 84,5 prosent, som kan sammenlignes med 84,7 prosent for 2020.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Beregningsutvalget og KS.

I hovedgruppene i tabellen er det forholdsvis store variasjoner i størrelsen på lønnsforskjellene mellom kvinner og menn. Imidlertid er disse gruppene ikke sammenlignbare med hensyn til sammensetning da noen områder har mer ensartete stillingsstrukturer enn andre. For eksempel er stillingsstrukturen blant industriarbeidere relativt enhetlig, mens den er mer sammensatt blant annet i finanstjenester og i helseforetakene. Tabellen egner seg dermed mest til å følge utviklingen i de enkelte områdene over tid.

Likelønnstrekk ved oppgjørene i 2023

Følgende trekk ved lønnsoppgjørene er av sentral betydning for hvordan de relative lønnsforskjellene mellom kvinner og menn utvikler seg:

Formen på de sentrale tilleggene, dvs. om det gis generelle prosenttillegg og/eller kronetillegg, om det gis spesielle lavlønnstillegg, tillegg til bestemte yrkesgrupper mv. Et likt kronetillegg vil gi en noe sterkere gjennomsnittlig prosentvis lønnsvekst for kvinner enn for menn, ettersom det ofte er flere kvinner enn menn i lavlønnsgruppene.

Fordelingen av de lokale tilleggene.

De relative lønnstilleggene i typiske kvinnesektorer og -næringer til forskjell fra mannsdominerte sektorer og næringer.

De ekstra tilleggene til overenskomster med lønnsnivå lavere enn 90 prosent av industriarbeiderlønn i forhandlingsløsningen mellom LO og NHO, har likelønnsprofil fordi kvinner tilgodeses i større grad enn deres totale antall tilsier.

Både garantitillegg på satser og heving av minstelønnssatser i mellomoppgjøret er resultater for Landsoverenskomsten mellom Handel og Kontor (LO) og Virke, som særlig tilgodeser kvinner.

Resultatet av de sentrale tilleggene som er avtalt mellom staten, LO Stat og YS Stat har likelønnsprofil gjennom at det ble gitt et likt kronetillegg til alle.

Innenfor finanstjenester er det flere kvinner enn menn i lønnstrinn med lavere lønnsnivå, derved vil kronetillegg gitt i oppgjøret 2023 bidra til å løfte lønnen til kvinner noe mer enn menn.

1.4 Lønnsoverhenget

Lønnsoverhenget beskriver hvor mye lønnsnivået ved utløpet av ett år ligger over gjennomsnittsnivået for året. Det forteller dermed hvor stor årslønnsveksten fra ett år til det neste vil bli dersom det ikke gis lønnstillegg i det andre året og det ikke er sammensetningseffekter som omtalt i avsnitt 1.2 og boks 1.1.

Lønnsoverhenget til 2024 i industrien samlet i NHO-området er beregnet til 1,7 prosent. For områdene i tabell 1.8 varierer lønnsoverhenget til 2024 fra 1,5 til 2,5 prosent.

I tillegg til lønnsoverhenget kan lønnsveksten til året etter i enkelte områder også bli påvirket, enten av allerede avtalte tarifftillegg eller av garantiordninger og satsreguleringsbestemmelser.

Prinsipielt står allerede avtalte lønnstillegg for neste år i en noe annen stilling enn lønnsoverhenget. Ved å avtale lønnstillegg i et tariffoppgjør for neste år, legger en føringer for årslønnsveksten året etter. På denne bakgrunn bør beregninger av lønnsoverheng til ett år suppleres med opplysninger om eventuelle allerede avtalte tillegg for det samme året.

Garantiordninger og satsreguleringsbestemmelser sikrer områder en (automatisk) lønnsvekst, gjerne i forhold til en fastlagt referansegruppes lønn. Virkninger av alle avtalte tillegg inklusive slike ordninger, defineres som tarifftillegg når de er kjent. En del av disse tilleggene vil ikke være klar før endelig statistikk foreligger.

Tabell 1.8 Lønnsoverhenget fra året før i prosent. 2019–2024

Område/gruppe:

2019

2020

2021

2022

2023

2024

NHO-bedrifter i industrien i alt¹

1,2

1,2

1,2

1,0

1,7

1,7

Industriarbeidere

1,1

1,2

1,0

0,9

1,4

1,6

Industrifunksjonærer

1,4

1,3

1,5

1,2

2,0

1,8

Virke-bedrifter i varehandel

1,1

1,0

0,8

1,1

1,5

1,7

Finanstjenester²

1,5

1,3⁴

0,9

1,6

1,8

Staten

1,5

1,2

0,4

1,6

1,3

2,5

Kommunene i alt

0,7

1,2

0,3

1,6

1,2

1,8

Undervisningsansatte

0,7

1,1

0,2

1,8

1,7

1,8

Øvrige ansatte

0,7

1,3

0,4

1,5

1,1

1,7

Ansatte i Spekter-bedrifter

Helseforetakene

1,9

1,0

0,8

2,0

2,2

2,5

Øvrige bedrifter

0,8

0,9

0,5

0,9

1,0

1,5

Veid gjennomsnitt³

1,1

1,2

0,6

1,5

1,4

1,9

¹ Arbeidere og funksjonærer i industrien er vektet sammen med lønnssummen i hver gruppe som vekt.

² Heltidsansatte i medlemsvirksomheter i Finans Norge (arbeidsgivermedlemmer) utenom ledere. Finanstjenester vil fra og med 2024 inngå i tallgrunnlaget for funksjonærer i NHO totalt. Det er derfor ikke angitt overheng til 2024.

³ Antall årsverk i hver gruppe fra tabell 1.1 er brukt som vekter. For 2024 er gjennomsnittet beregnet uten finanstjenester.

⁴ Beregnet ut fra korrigert lønnsnivå for 2019 på grunn av endringer i innrapportering av yrkeskoder fra noen medlemmer av Finans Norge.

Kilder: Statistisk sentralbyrå for Beregningsutvalget, Beregningsutvalget og KS

2 Lønnsutviklingen samlet og etter kjennetegn

For lønnstakere under ett viser påløpte tall fra nasjonalregnskapet at veksten i gjennomsnittlig årslønn fra 2022 til 2023 var 5,2 prosent.

Målt med månedslønn for heltidsansatte i november måned ble forskjellen i gjennomsnittlig lønn mellom kvinner og menn ifølge SSBs lønnsstatistikk redusert fra 2022 til 2023. Lønnsforskjellen ble redusert like mye når deltidsansatte inkluderes og lønnen er omregnet til heltidslønn. Regnet på denne måten var kvinners lønn 88,3 prosent av menns lønn i november 2023, mot 87,6 prosent i november 2022. Målt ved medianlønn var de relative lønnsforskjellene mellom heltidsansatte kvinner og menn derimot uendret på 95,5 prosent fra 2022 til 2023.

Lønnsvekst eksklusive opsjons- og naturalytelser fra november 2022 til november 2023 var 3,8 prosent for administrerende direktører i privat sektor i alt, 2,6 prosent i industrien, og 4,3 prosent for toppledere og administrerende direktører i offentlig forvaltning. Lønnsveksten for alle heltidsansatte lønnstakere var 5,9 prosent i samme periode. Gjennomsnittlig årlig vekst fra 2018 til 2023 var 4,3 prosent for administrerende direktører i industrien og for administrerende direktører i privat sektor i alt, og 3,5 prosent for toppledere og administrerende direktører i offentlig forvaltning. For heltidsansatte lønnstakere under ett steg lønnen med 3,9 prosent i gjennomsnitt per år i samme periode.

Målt ved Gini-koeffisienten, gikk ulikheten i lønnsfordelingen samlet og for kvinner og menn hver for seg ned i 2023, etter en økning både i 2021 og 2022.

Gjennomsnittlig månedslønn i den laveste desilen økte med 6,6 prosent fra november 2022 til november 2023, mens veksten for alle arbeidsforhold var 6,0 prosent. Gjennomsnittlig lønnsvekst per år de ti siste årene var 2,6 prosent i den laveste desilen og 3,3 prosent for alle arbeidsforhold. I samme periode har gjennomsnittlig årsvekst i konsumprisindeksen vært 3,1 prosent. Siden personer vil kunne bevege seg mellom lønnsgrupper i perioden, kan ikke utviklingen i lønnsfordelingen si noe direkte om den individuelle lønnsutviklingen gjennom perioden.

2.1 Innledning

Dette og de følgende avsnittene presenterer utviklingstrekk i lønn i hovedsak basert på statistikk fra SSB klassifisert etter kjønn og andre kjennetegn. Lønnsstatistikken fra SSB er nærmere omtalt i vedlegg 2.[3]

Lønnsveksten fra november 2022 til november 2023 påvirkes av at tillegg etter konflikt for lærerne og barnehagetilsatte i 2022, først kom til utbetaling i 2023. Dette påvirker lønnsrelasjonen mellom kvinner og menn i 2023, men også veksten fra november 2022 til november 2023 etter kjønn, næring, sektor og yrke, fordi menn og kvinner er ulikt fordelt i arbeidslivet.[4]

2.2 Lønnsutviklingen samlet og i enkelte næringer

Tabell 2.1 viser gjennomsnittlig årslønnsvekst etter nasjonalregnskapet og lønnsstatistikken. Lønnsstatistikken er basert på inndeling etter næring og institusjonell sektorgruppering. Dette er en annen gruppering av virksomheter enn inndeling etter forhandlingsområder. Det er også andre forskjeller i avgrensning, i tillegg til forskjeller i beregningsmetoder. Forskjellene mellom årslønnsberegningene i dette kapitlet og kapittel 1, samt årslønnsberegninger i nasjonalregnskapet og lønnsstatistikken, er omtalt i vedlegg 2.

For lønnstakere under ett var den påløpte årslønnsveksten 5,2 prosent fra 2022 til 2023, ifølge tall fra nasjonalregnskapet. Nominell årslønnsvekst og reallønnsvekst for Norge siden 1970 vises i boks 2.1. Ifølge lønnsstatistikken fra SSB var den bokførte årslønnsveksten for alle lønnstakere 5,3 prosent fra 2022 til 2023.

Boks 2.1 Lønnsutviklingen 1970–2023

Figur 2.1 Nominell årslønn og reallønn 1970–2023

Kilde: Statistisk sentralbyrå, nasjonalregnskapet

I denne boksen presenteres utviklingen i nominell lønn (årslønn i nasjonalregnskapet, se vedlegg 2) og reallønn¹ siden 1970. Den nominelle lønnsveksten var høy på midten av 1970-tallet, med over 17 prosent i 1975. Dette ga en reallønnsvekst på over 5 prosent. Reallønnsveksten var også over 5 prosent i 1971. Til tross for sterk prisvekst på 1970-tallet var veksten i reallønn samlet for dette tiåret forholdsvis sterk. Lavere lønnsvekst i 1979 skyldtes i stor grad innføring av lønns- og prisstopp. På 1980-tallet varierte lønnsveksten mellom 12,0 prosent i 1981 og 4,4 prosent i 1989. Lønnsveksten i 1988 og 1989 var påvirket av inntektsreguleringslover.² Reallønnsveksten på 1980-tallet sett under ett var lav, og negativ i flere år. Siden begynnelsen av 1990-tallet har både lønns- og prisveksten stort sett vært klart lavere enn på 1970- og 80-tallet, men reallønnsveksten har vært høy. Etter et fall i reallønnen i 2016, bidro høyere nominell lønnsvekst til positiv reallønnsvekst fram til 2020. I 2021 utlignet prisstigningen veksten i nominell årslønn fullt ut. Høye priser førte til en reallønnsnedgang i 2022 på 1,4 prosent. I 2023 var det fortsatt høy prisvekst, og selv med økt nominell lønnsvekst sammenlignet med 2022 ble det reallønnsnedgang også i 2023 på 0,3 prosent.

Figuren viser reallønnsvekst basert på vekst i årslønn. Utviklingen i reallønn per time har i enkelte år økt mer som følge av nedsatt ukentlig arbeidstid med lønnskompensasjon. Slike endringer fant sted både på 1970- og 1980-tallet.

¹ Vekst i nominell lønn deflatert med konsumprisindeksen.

² Se kapittel 6 i: Eivind Thomassen og Lars Fredrik Øksendal (2017). Modellbyggere. Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene 1967–2017. Pax Forlag 2017.

Tabell 2.1 Årslønnsvekst¹ fra året før i prosent for alle grupper og utvalgte næringer og offentlig forvaltning

Nasjonalregnskapet årslønn, påløpt

Lønnsstatistikken, årslønn bokført⁵

Alle grupper

Industrien

Varehandel

Offentlig forvaltning²

2013

3,9

3,9

3,7

3,4

3,8

2014

3,1

3,0

2,8

1,6

3,5

2015

2,8

2,8

2,5

3,2

2,9

2016

1,7

1,7

1,5

2,8

2,2

2017

2,3

2,2

2,1

2,8

2,6

2018

2,8

3,0

2,8

2,6

2,8

2019

3,5

3,4

3,3

3,5

3,5

2020

3,1

3,1

2,3

3,8

2,2

2021

3,5

3,7⁶

3,4⁶

4,7⁶

3,0⁶

2022

4,3

4,1

4,3

3,6

4,0

2023

5,2

5,3

5,2

4,5

5,8

Samlet vekst 2013–2018

13,4

13,4

12,3

13,7

14,8

Gjennomsnitt per år³

2,5

2,5

2,3

2,6

2,8

Samlet vekst 2018–2023

21,2

21,2

19,9

21,8

19,9

Gjennomsnitt per år³

3,9

3,9

3,7

4,0

3,7

Årslønn per årsverk

668 400

671 500

603 200

646 000

Antall årsverk⁴ 2023

2 494 300

2 393 460

207 700

278 400

777 800

¹ Populasjoner og beregningsmetoder er forskjellig fra det som brukes for forhandlingsområder i tabell 1.1, se vedlegg 2. Der er også forskjeller mellom årslønnsberegninger ifølge nasjonalregnskapet og lønnsstatistikken beskrevet.

² Fra 2016 basert på SSBs sektorgruppering. Omfatter statlig forvaltning (inkl. helseforetakene) og kommunal og fylkeskommunal forvaltning.

³ Geometrisk gjennomsnitt.

⁴ For lønnsstatistikken vises antall heltidsekvivalenter i grunnlaget for lønnsstatistikken per november.

⁵ F.o.m. publiseringen for 2020 justerte SSB årslønn for årene 2016–2019 grunnet ny metode for beregning av arbeidstid. I tabellen er tidsseriene for årslønnsvekst ikke endret tilbake i tid.

⁶ Grunnet forsinkelser i gjennomføringen av lønnsoppgjørene i 2020, ble noen etterbetalinger fra lønnsoppgjørene først utbetalt i 2021. Årslønn i lønnsstatistikken følger prinsippet om at utbetalingen holdes til det året det er utbetalt, kontantprinsippet, og flytter ikke beløpet tilbake til året før. Etterbetalingene fra 2020 bidrar med om lag 1 000 kroner eller knapt 0,2 prosent til årslønnsveksten i lønnsstatistikken fra 2020 til 2021. Bidraget i de forskjellige næringene vil variere noe.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

2.2.1 Sammensetningseffekter i lønn i 2023

Endringer i sammensetningen av arbeidsstyrken kan påvirke beregningene av gjennomsnittlig lønnsvekst for ulike næringer. Analysen av lønns- og sammensetningseffekter er her avgrenset til næring.[5] Det vil være mange sammensetningseffekter som ikke fanges opp, framstillingen er altså ikke uttømmende. Det kunne også vært relevant å se på andre variabler, som kjønn, utdanning og alder.

Selv om sammensetningseffekter kan være små fra et år til et annet, vil de kunne akkumulere over tid og ha større betydning for lønnsveksten sett over en periode på flere år. For eksempel viser en rapport om lønnsutvikling i finansnæringen i perioden 2008–2020 vesentlige sammensetningseffekter som følge av en jevnt økende andel arbeidstakere med høy utdanning sammenlignet med arbeidstakere med lavere utdanningsnivå som går ut av næringen.[6]

Mer om sammensetningseffektene som virket inn på lønnsutviklingen i 2020 og 2021 er beskrevet i NOU 2021: 5.

Virkninger av forskyvninger mellom næringsgrupper i 2023

I løpet av 2023 har sammensetningseffektene samlet vært positive gjennom hele året, se i vedleggtabell 4.21. Sammensetningsbidragene har trukket lønnsveksten opp med 0,2 prosentpoeng i gjennomsnitt i 2023.

I vedleggtabell 4.20 vises bidragene de enkelte næringer har til samlet lønnsvekst til mai og november 2023. Hovedtrekket er mindre bidrag fra næringer som har hatt mer vekst i antall jobber enn den samlede vekst i jobber, som var under en prosent fra november 2022 til samme tidspunkt i 2023. Blant næringene som trakk opp var næringer med høyere lønnsnivå enn gjennomsnittet for alle næringer. Eksempel på næringer som har bidratt med positiv sammensetningseffekt i 2023 er olje- og gassutvinning, informasjons og kommunikasjonstjenester og finanstjenester.

2.3 Lønnsutviklingen for kvinner og menn

I dette avsnittet presenteres tall for utviklingen i gjennomsnittlig lønnsforskjell mellom kvinner og menn målt for heltidsansatte og per årsverk der deltidsansatte er regnet om til heltidsekvivalenter. Lønnsbegrepet er månedslønn per september/november.

Forskjeller i kvinners og menns yrkesdeltakelse, bransje-/sektortilknytning, utdanning, arbeidserfaring og kompetanse er fortsatt viktige faktorer bak lønnsforskjellene. Det samme er kjønnsdelingen i arbeidsmarkedet. Ulike næringer og bransjer har ulik lønnsevne og avtaledekning, og menn og kvinner har ulike stillinger på arbeidsplassene. Endringer i hvor vi finner menn og kvinner i arbeidsmarkedet over tid og endringer i fordeling på kjennemerker, kan dermed påvirke lønnsforskjellene slik de måles her. Lønnsforskjellen mellom kvinner og menn kan også avspeile ulike former for lønnsdiskriminering. Kvantifisering av ulike bidrag til utviklingen i gjennomsnittlig lønnsforskjell krever egne analyser.

Et slikt nyere arbeid er presentert i en rapport fra Statistisk sentralbyrå[7] . I rapporten benyttes regresjonsmodeller for å justere for at menn og kvinner er fordelt ulikt i arbeidsmarkedet. Ved å benytte data fra lønnsstatistikken 2021 halveres den beregnede lønnsforskjellen fra 10,7 prosent til under 5,4 prosent. Siden tre av fire av de 10 prosent høyest lønte jobbene er knyttet til menn påvirkes gjennomsnittslønnen til menn samlet betydelig mer av de høyest lønte enn kvinners gjennomsnittslønn. Når de 10 prosent høyest lønte holdes utenfor nevnte modellering blir den samlede lønnsforskjellen redusert til 4,4 prosent, og den gjenværende uforklarte forskjellen mellom menns og kvinners lønn blir redusert til 3,4 prosent.

Lønnsforskjellen mellom alle sysselsatte kvinner og menn

Når en veier alle grupper sammen, får en et samletall som uttrykker de totale lønnsforskjellene mellom kvinner og menn i Norge. I tabell 2.2 presenteres tre ulike måter å beregne dette på: Gjennomsnittslønn for heltidsansatte, gjennomsnittlig lønn per årsverk og medianlønn for heltidsansatte. Medianlønn finner en ved å sortere lønnen for lønnstakere etter størrelse på lønnen og så finne lønnsnivået for personen i midten. Ved en slik beregningsmetode vil høye og lave lønnsnivåer være uten betydning.

Tabell 2.2 Kvinners lønn som andel av menns for hhv. heltidsansatte, per årsverk og medianlønn

Månedslønn*12

Menn

Kvinner

2013

2014

2015

2015³

2016

2017

2018

2019

2019⁴

2020

2021

2022⁵

2023

2023

2023

Gjennomsnittslønn per dato¹ for heltidsansatte

87,9

88,4

87,7

87,0

87,6

88,1

88,5

88,9

89,4

89,3

89,6

89,5

90,2

733 080

661 440

Gjennomsnittslønn per dato¹ per årsverk²

85,8

86,2

86,1

85,3

86,1

86,7

87,1

87,6

87,8

87,5

87,9

87,6

88,3

713 520

630 360

Medianlønn per dato¹ for heltidsansatte

93,4

94,3

92,9

93,0

93,5

93,9

94,1

95,1

95,6

95,2

95,4

95,5

95,5

645 120

615 960

¹ Månedslønn per september/november.

² Heltids- og deltidsansatte hvor deltidsansatte er omgjort til heltidsekvivalenter.

³ Brudd i statistikken i 2015.

⁴ Tellingstidspunktet er november. Tidligere var september tellingstidspunkt.

⁵ Sene oppgjør for 2022, som følge av streik, fanges ikke opp av lønnsstatistikken og kan blant annet ha berørt forholdet mellom kvinners og menns lønn. Dette gjelder særlig undervisnings- og barnehageyrker der det jobber mange kvinner.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Målt med månedslønn for heltidsansatte i november måned ble forskjellen i gjennomsnittlig lønn mellom kvinner og menn ifølge SSBs lønnsstatistikk redusert fra 2022 til 2023. Lønnsforskjellen ble redusert like mye når deltidsansatte inkluderes og lønnen er omregnet til heltidslønn. Regnet på denne måten var kvinners lønn 88,3 prosent av menns lønn i november 2023, mot 87,6 prosent i november 2022.

Målt ved medianlønn er de relative lønnsforskjellene mellom kvinner og menn uendret fra 2022 til 2023. Ved å sammenligne medianlønn i stedet for gjennomsnittslønn, er forskjellene mellom kvinner og menn mindre. Hovedårsakene til at vi har mindre lønnsforskjeller målt på denne måten, er at menn i større grad enn kvinner er å finne blant de med høyt lønnsnivå og at flere kvinner enn menn er å finne blant de med lavt lønnsnivå. I beregningene av gjennomsnittslønn betyr høye enkeltlønninger blant menn mer enn lave enkeltlønninger blant kvinner.

Sett over en lengre tidsperiode, var det for heltidsansatte en tilnærming fra 2008 til 2015 hvor forskjellen i gjennomsnittslønn ble redusert med 1,4 prosentpoeng. Fra 2015 er det brudd i serien på grunn av innføringen av a-ordningen og i 2020 var det en omlegging av lønnsstatistikken, men i perioden fra 2015 til 2019 ble forskjellene videre redusert hvert år med til sammen 1,9 prosentpoeng. Når vi inkluderer deltidsansatte, ble forskjellen fra 2008 til 2015 redusert med 2,2 prosentpoeng. Her ble også forskjellene redusert hvert år fra 2015 til 2019. Ser vi på forskjellen i medianlønn mellom kvinner og menn, ble lønnsforskjellene redusert fra 2008 til 2015 med 1,7 prosentpoeng og ytterligere med 2,1 prosentpoeng fra 2015 til 2019.

Kvinner og menn fordeler seg ulikt på næringer med ulikt lønnsnivå, og dette bidrar til forskjellen i lønnsnivå mellom kvinner og menn under ett. I tillegg er det forskjeller i gjennomsnittslønnen for kvinner og menn innen næringer. For utviklingen av lønnsforskjeller mellom kvinner og menn fordelt etter næring vises det til tabell 4.11 (heltidsansatte) og tabell 4.12 (heltids- og deltidsansatte) i vedlegg 4.

Lønnsforskjellen mellom kvinner og menn etter utdanning

Tabell 2.3 viser kvinners lønn som andel av menns etter utdanningslengde for heltidsansatte. Lønnsforskjellen mellom kvinner og menn har falt de siste årene. At andelen kvinner blant ansatte med universitets- eller høgskoleutdanning har økt over tid, har bidratt til at lønnsforskjellene mellom menn og kvinner samlet er mer redusert enn innen enkelte utdanningslengder. I gruppen med lengst utdanning, universitets eller høyskoleutdanning lengre enn 4 år, var andelen kvinner 43 prosent i 2013 og har steget til 51 prosent i 2023. Fra 2022 til 2023 ble lønnsforskjellene mellom kvinner og menn mindre for alle utdanningslengdene i tabellen, og da særlig for universitets- og høyskoleutdanning t.o.m. 4 år.

Tabell 2.3 Kvinners gjennomsnittslønn¹ som andel av menns lønn etter høyeste fullførte utdanning. Heltidsansatte

Månedslønn*12

Andel kvinner²

Menn

Kvinner

2013³

2014

2015

2015⁴

2016

2017

2018

2019

2019⁵

2020

2021

2022⁶

2023

2023

2023

2013

2023

Grunnskole

90,9

90,8

90,3

89,6

89,2

89,1

89,2

89,0

87,5

87,7

87,6

87,9

88,7

541 920

480 840

34

29

Videregående skole

84,1

83,9

83,4

83,2

83,6

83,8

83,6

83,6

83,1

83,3

83,4

83,2

83,4

691 800

576 960

34

30

– Herav fagutdanning

80,9

81,1

81,2

81,1

81,0

80,7

80,8

80,9

80,5

80,7

690 840

557 520

20

Universitet eller høgskole, t.o.m. 4 år

80,0

80,4

79,4

78,4

79,0

79,3

79,5

80,0

80,1

80,2

80,8

80,1

81,0

831 360

673 680

56

57

Universitet eller høgskole lengre enn 4 år

81,7

81,4

80,8

80,0

80,8

81,2

81,1

81,2

81,6

81,7

81,6

81,4

82,1

1 013 040

831 600

43

51

Alle heltidsansatte

87,9

88,4

87,7

87,0

87,6

88,1

88,5

88,9

89,4

89,3

89,6

89,5

90,2

733 080

661 440

42

40

¹ Månedslønn per september/november.

² I prosent av antall heltidsansatte/arbeidsforhold med heltid.

³ Fra og med 2012 er det inkludert utdanningskoder fra spørreundersøkelsen om utdanningsnivå blant innvandrere.

⁴ Brudd i statistikken i 2015.

⁵ Tellingstidspunktet er november. Tidligere var september tellingstidspunkt.

⁶ Sene oppgjør for 2022, som følge av streik, fanges ikke opp av lønnsstatistikken og kan blant annet ha berørt forholdet mellom kvinners og menns lønn. Dette gjelder særlig undervisnings- og barnehageyrker der det jobber mange kvinner.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Forholdene mellom kvinners og menns lønn etter utdanningslengde er for alle disse lavere enn i alt (90,2 pst). Kvinner utgjør nå mer enn halvdelen av alle med universitets- og høyskoleutdanning, der gjennomsnittslønn er høyere enn for de andre utdanningslengdene. Dette bidrar til at kvinners lønn i alt som andel av tilsvarende for menn, er høyere enn tilsvarende andeler for hver utdanningslengde.

Det er minst lønnsforskjell for de som har grunnskoleutdanning. Størst lønnsforskjell er det for ansatte med fullført videregående skole med fagutdanning og universitets- eller høgskoleutdanning til og med 4 år, men dette varierer mellom næringene, se vedleggtabell 4.13. For utviklingen i lønnsforskjeller mellom kvinner og menn fordelt etter utdanningslengde og hvor deltid er inkludert, vises det til tabell 4.14 i vedlegg 4.

Kvinner står for fire av ti arbeidsforhold med heltid. Deltidsarbeid er langt mer utbredt blant kvinner enn blant menn, og kvinner står for nær halvdelen av heltids- og deltidsarbeidsforhold under ett.

Lønnsforskjeller mellom kvinner og menn etter alder

Figur 2.2 viser heltidsansatte kvinners lønn som andel av menns i gjennomsnitt etter alder, se også tabell 4.15 i vedlegg 4. Lønnsforskjellen mellom kvinner og menn er større enn gjennomsnittet for de over 40 år. Figur 2.3 viser gjennomsnittslønn for kvinner og menn etter alder i 2023. Dette er et tverrsnitt over alle fødselskohorter, og det kan ikke uten nærmere analyse slås fast om bildet av økende forskjeller med økende alder speiler mindre forskjeller i yngre generasjoner eller at forskjellene øker gjennom kvinners og menns yrkesløp.

Figur 2.2 Kvinners gjennomsnittslønn i prosent av menns etter alder. Heltidsansatte. Månedslønn per september/november¹

¹ Brudd i statistikken i 2015. Nytt tellingstidspunkt fra 2019 (ny serie).

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Figur 2.3 Gjennomsnittslønn for kvinner og menn etter alder. Heltidsansatte. Månedslønn i kroner per november 2023, omregnet til lønn per år

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Lønnsforskjeller/inntektsforskjeller mellom kvinner og menn ellers i rapporten

Lønnsforskjeller og inntektsforskjeller mellom kvinner og menn er også omtalt i forbindelse med lønnsforskjeller i ulike forhandlingsområder (kapittel 1.3.8), lønnsutviklingen etter yrke (kapittel 2.4), lønnsutviklingen for ledere (kapittel 2.7), og lønnsfordeling og andel lavlønte (kapittel 2.8). I kapittel 10 vises fordeling av kapitalinntekter mellom kvinner og menn.

2.4 Lønn etter yrke

Yrkene i dette avsnittet brukes i SSBs arbeidsmarkeds- og lønnsstatistikk, for mer informasjon om hvordan yrkeskodene er bygd opp se vedlegg 2.

I tabell 2.4 er det tatt utgangspunkt i heltidsansatte etter firesifret yrkeskode. For å begrense datamengden ser en her kun på de yrker hvor det er minst 15 000 heltidsansatte, dvs. 15 000 arbeidsforhold med heltid. I tabellen er yrkene sortert etter antall arbeidsforhold.

Veksten i gjennomsnittslønnen for heltidsansatte fra november 2022 til november 2023 var 5,9 prosent. Størst lønnvekst fra 2022 var det for utvalgte yrker i undervisning som grunnskolelærere med 8,6 prosent og barnehager som førskole og barnehagelærere med 9,3 prosent. Lønnsveksten til disse yrkene kan tilskrives at mye av lønnsoppgjørene fra 2022 ble fanget opp først i november 2023 i tillegg til oppgjørene i 2023. Lavest lønnvekst av alle yrkene i tabell 2.5 fra november 2022 til november 2023 hadde administrerende direktører med 3,8 prosent.

Tilgang til og avgang fra et yrke gjennom året kan påvirke gjennomsnittslønnen i yrket. Lønnsforskjellene mellom kvinner og menn er små for yrker innen undervisning og barnehage, helsefagarbeidere og for renholdere, mens forskjellene er størst for varehandelssjefer.

Tabell 2.4 Gjennomsnittslønn¹ for heltidsansatte eksklusive lærlinger, etter yrke²

Gj.snitt4 2018–2023

Lønnsvekst fra november året før, prosent

Månedslønn*12

Antall arbeidsforhold med heltid

Kvinners lønn som andel av menns, pst.

Andel kvinner pst.

2022

2023

2023

2023

2023

2023

Høyere saksbehandlere i offentlig og privat virksomhet

3,9

4,1

6,6

717 120

77 547

90,2

64,3

Grunnskolelærere⁵

3,6

0,5

8,6

642 960

63 436

99,1

73,5

Butikkmedarbeidere

4,6

5,8

5,2

494 880

42 915

89,1

49,0

Tømrere og snekkere

4,2

4,6

5,6

544 200

42 857

92,9

1,1

Selgere (engros)

4,3

5,1

4,7

777 720

40 470

88,9

28,9

Barnehage- og skolefritidsassistenter mv.⁵

3,7

1,7

7,8

463 080

40 182

98,6

83,9

Kontormedarbeidere

4,1

5,2

5,7

584 760

37 911

91,9

74,6

Sykepleiere

3,8

3,1

5,6

630 120

35 094

94,5

88,3

Administrerende direktører

4,3

6,8

3,9

1 203 720

33 097

86,3

23,7

Helsefagarbeidere

3,7

3,7

6,1

554 520

32 894

99,5

78,3

Systemanalytikere/-arkitekter

3,7

3,6

5,1

885 120

30 547

91,6

25,6

Førskole-/barnehagelærere⁵

3,8

-0,1

9,3

572 280

29 244

101,2

88,8

Varehandelssjefer

3,8

2,4

4,0

714 480

29 194

78,4

47,3

Lagermedarbeidere og material-forvaltere

3,9

4,3

5,1

552 840

28 205

94,4

16,4

Andre ingeniører

3,6

4,9

5,2

794 160

26 115

96,3

20,0

Elektrikere

3,7

5,1

5,3

637 680

25 752

90,7

2,5

Renholdere i virksomheter

3,9

4,3

6,5

478 920

25 493

97,6

74,8

Universitets- og høyskolelektorer/-lærere⁵

3,4

3,7

5,5

720 240

25 061

94,0

52,1

Sivilingeniører (bygg og anlegg)

3,4

3,5

4,8

895 320

24 699

92,8

19,4

Lastebil- og trailersjåfører

3,4

4,5

5,4

532 800

23 801

94,7

3,3

Andre administrative ledere

3,7

3,9

4,8

983 760

22 241

83,7

49,0

Lektorer mv. (videregående skole)⁵

3,4

0,7

7,9

688 080

21 459

100,3

55,4

Andre programvare- og applikasjonsutviklere

3,8

4,3

4,3

854 520

21 021

92,6

23,0

Spesialsykepleiere

4,2

4,0

6,3

711 960

20 881

93,6

88,4

Operatører innen næringsmiddel-produksjon

3,6

3,7

5,5

506 280

20 624

93,3

34,3

Anleggsmaskin- og industrimekanikere

4,0

5,3

5,9

627 480

18 585

95,0

3,7

Bilmekanikere

3,8

5,0

4,4

554 640

18 565

93,8

2,1

Anleggsmaskinførere

3,9

4,6

5,9

587 880

17 275

93,1

2,8

Rørleggere og VVS-montører

4,1

4,5

5,9

608 640

16 860

97,0

1,4

Bygningsingeniører

3,7

4,5

5,8

778 080

16 736

94,9

17,2

Regnskapsførere

4,0

3,2

5,5

725 760

15 641

88,3

66,0

Salgs- og markedssjefer

3,9

4,6

4,2

1 068 960

15 614

87,4

28,2

Finansanalytikere

3,8

3,2

4,8

900 000

15 526

84,5

43,8

Vaktmestre

4,5

3,9

6,2

570 120

15 203

97,2

7,6

Alle yrker unntatt lærlinger ³

4,2

4,7

5,9

711 840

1 949 859

89,6

40,7

Memo: Alle yrker, inkludert lærlinger³

4,0

4,7

5,9

704 040

1 987 482

90,2

40,4

¹ Månedslønn per november.

² Gjelder yrker på firesifret nivå etter Standard for yrkesklassifisering (STYRK-08) med minst 15 000 arbeidsforhold på heltid. Disse yrkene omfattet i 2023 50,7 prosent av alle heltidsansatte.

³ Inkluderer også heltidsansatte i yrker hvor det er mindre enn 15 000 arbeidsforhold.

⁴ Geometrisk gjennomsnitt.

⁵ Sene lønnsoppgjør bidro til at lønnsstatistikken for november 2022 ikke fanget opp alle resultater av dette årets oppgjør før i november 2023. Dette berører særlig undervisnings- og barnehageyrker der det var streik.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

2.5 Lønn etter utdanning

Det er store forskjeller på hvor mange ansatte som har henholdsvis lengre eller kortere utdanning i de forskjellige næringene, jf. figur 2.4 og vedleggstabell 4.16. For eksempel har 9 prosent av de ansatte i industrien universitets- eller høgskoleutdanning utover 4 år i 2023, mens det i staten er 39 prosent. Andelen med universitets- eller høgskoleutdanning til og med 4 år er 52 prosent i kommune/fylkeskommune, mens den er 15 prosent i industrien. Mens andelen med fagutdanning er 40 prosent i bygge- og anleggsvirksomhet, 35 prosent i industrien og 26 prosent i varehandel, er andelen 8 prosent både i staten og i helseforetakene.

I enkelte næringer er andelen personer i noen av utdanningslengdene ganske liten. For eksempel innenfor skoleverket er det 2 prosent av de ansatte som kun har grunnskoleutdanning. I bygg og anlegg og i varehandel er det henholdsvis 3 og 6 prosent som har universitets- eller høgskoleutdanning lengre enn 4 år. Det er i tillegg en ikke ubetydelig andel lønnstakere med uoppgitt utdanning, og denne andelen er særlig høy i bygge- og anleggsvirksomhet. Det er viktig å poengtere at statistikk for lønn etter næring og utdanningslengde ikke tar hensyn til yrkenes kompetansekrav.

Ansatte med universitets- og høgskoleutdanning over 4 år har økt mest som andel av de ansatte siden 2010, jf. figur 2.4. Andelen med videregående skole eksklusiv fagutdanning og andelen med grunnskole som høyeste utdanning er redusert i samme periode. Figuren viser kun utviklingen for heltidsansatte i noen næringer. Hadde vi inkludert deltidsansatte og tatt med flere næringer ville fordelingen mellom de ulike utdanningslengdene kunne blitt noe annerledes.

Figur 2.4 Ansatte fordelt på utdanningslengde. Heltidsansatte. 2013–2023.1, 2 Prosent

¹ Brudd i statistikken i 2015. Brudd i statistikken for kommune/fylkeskommune i 2020. Omlegging av statistikken i 2019/2020.

² Personer med fagutdanning og eksklusive fagutdanning er inkludert i gruppen videregående skole.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og KS

Figur 2.5 Lønnsspredning etter utdanning.1, 3, 4, 5 Lønn (månedslønn*12) for heltidsansatte i faste 2023-kroner²

¹ Deflatert med konsumprisindeksen.

² Personer med fagutdanning og eksklusive fagutdanning er inkludert i gruppen videregående skole.

³ For kommune/fylkeskommune er tallene fra KS t.o.m. 2019. For nye 2019-tall og utover er tallene fra Statistisk sentralbyrå.

⁴ Brudd i statistikken i 2015. Brudd i statistikken for kommune/fylkeskommune i 2020. Omlegging av statistikken i 2019/2020.

⁵ Med unntak av tall fra kommune/fylkeskommune t.o.m. 2019 er månedslønnen basert på utdanningslengden fra året før.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, KS og Beregningsutvalget

Lønnstakere med lang utdanning har i gjennomsnitt høyere lønnsnivå enn lønnstakere med kort utdanning. Figur 2.5 viser lønnsnivåer (målt i faste 2022-kroner) for perioden 2013–2023 etter utdanningslengder innen enkelte næringer. Lønnsforskjellene mellom de ulike utdanningslengdene er størst i helseforetakene for næringene inkludert her. De er ellers større i privat enn i statlig og kommunal sektor. I helseforetakene, staten og i industrien er lønnsnivået for fagutdannede høyere enn for lønnstakere med videregående skole eksklusive fagutdanning, mens det motsatte er tilfelle i varehandel, finanstjenester og kommune/fylkeskommune. I industri og varehandel er fagutdannedes lønn nær gjennomsnittet, mens fagutdannede i det offentlige og i finanstjenester har lønn lavere enn gjennomsnittet.

Tabell 2.5 viser lønnsnivå i 2023 og samlet lønnsvekst de seneste fem årene etter næring og utdanningsnivå. Som nevnt over er noen av gruppene forholdsvis små, jf. figur 2.5 og vedleggstabell 4.16. For små grupper vil veksten i gjennomsnittslønnen lett påvirkes av endringer i gruppen, og veksttallene for uoppgitt utdanning viser stor variasjon mellom de ulike næringene. Disse tallene må tolkes med forsiktighet. Tabell 4.16 i vedlegg 4 viser også årlig lønnsvekst 2013–2023.

Tabell 2.5 Gjennomsnittslønn¹ i 2023 og samlet lønnsvekst 2018–2023 for heltidsansatte etter næring og utdanningslengde⁵

I alt

Grunnskole

Videregående skole

Av dette: Fagutdanning²

Universitet eller høgskole til og med 4 år

Universitet eller høgskole, lengre enn 4 år

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

Industri

Vekst, prosent

20,5

18,1

20,1

20,3

15,3

17,3

22,7

Nivå, kr

686 040

529 200

660 720

669 360

834 840

1 015 800

541 560

Bygge- og anleggsvirksomhet

Vekst, prosent

21,0

18,4

19,5

19,9

17,9

18,3

23,4

Nivå, kr

635 040

499 680

663 840

674 280

837 360

1 026 960

538 680

Varehandel

Vekst, prosent

23,7

24,6

21,8

21,5

19,3

22,5

24,5

Nivå, kr

650 520

542 520

640 440

637 920

758 400

904 560

541 320

Finanstjenester³

Vekst, prosent

21,6

20,0

23,1

20,8

15,9

20,8

21,3

Nivå, kr

972 120

725 760

809 040

759 120

951 720

1 165 560

1 200 840

Statsansatte

Vekst, prosent

21,7

20,7

23,7

21,2

21,0

19,8

21,0

Nivå, kr

744 360

546 480

649 200

653 880

703 320

865 080

665 760

Kommune og fylkeskommune⁴

Vekst, prosent

19,6

19,4

19,1

19,1

18,8

17,5

23,5

Nivå, kr

627 480

444 840

550 080

546 960

647 520

743 160

535 080

– herav skoleverket/undervisning⁴

Vekst, prosent

18,5

19,3

17,2

17,6

18,2

16,1

15,9

Nivå, kr

651 120

394 800

521 040

516 480

652 080

709 800

554 520

– ekskl. skoleverket/undervisning⁴

Vekst, prosent

20,4

19,2

19,4

19,3

19,4

19,0

19,3

Nivå, kr

616 440

451 080

553 320

550 200

644 520

773 520

531 000

Helseforetak

Vekst, prosent

20,2

16,7

20,6

19,3

19,5

18,5

17,0

Nivå, kr

753 240

474 600

579 240

601 560

670 800

1 032 840

754 680

¹ Månedslønn per september/november/desember*12.

² Som fagutdannet regnes: a) alle som har fagutdanning med godkjent fagbrev eller svenneprøve i henhold til Lov om fagopplæring i arbeidslivet som fullførte utdanning i henhold til register for befolkningens høyeste utdanning (BHU), og b) alle som har bestått teknisk fagskole som høyeste fullførte utdanning i henhold til register for BHU.

³ Omfatter bank og forsikring og annen finansiell tjenesteyting.

⁴ Kilde: KS t.o.m. 2019. F.o.m. 2020 er tallene fra Statistisk sentralbyrå. I undergruppe til kommuneforvaltningen benyttes næringsgruppen 85 Undervisning f.o.m. 2020. I endringstall for årene 2015–2019 brukes tall for skoleverket.

⁵ Med unntak av tall fra kommune og skoleverk t.o.m. 2019 er månedslønnen basert på utdanningslengden fra året før.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og KS

2.6 Lønnsutviklingen for deltidsansatte

Tabell 2.6 viser lønnsutviklingen for deltidsansatte per heltidsekvivalent etter næringshovedområde fra 2022 til 2023. Tabellen viser også lønn for deltidsansatte som andel av lønn for heltidsansatte, og andel arbeidsforhold med deltid i lønnsstatistikken.

Tabell 2.6 Lønn per heltidsekvivalent¹ for deltidsansatte etter næring², november 2023. Lønnsvekst i prosent fra samme måned året før

Lønnsvekst

Lønnsnivå

Deltidsansattes lønn regnet om til heltidsekvivalenter, i prosent av heltidsansattes lønn

Andel arbeidsforhold med deltid, prosent

Industri

4,6

540 720

78,8

13

Bygge- og anleggsvirksomhet

7,4

582 240

91,3

13

Varehandel, reparasjon av motorvogner

4,4

452 520

69,6

45

Transport og lagring

5,8

532 320

79,4

26

Overnattings- og serveringsvirksomhet

5,7

409 680

84,4

59

Informasjon og kommunikasjon

5,5

637 200

71,8

12

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

0,8

671 040

69,0

8

Faglig, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting

2,7

655 080

77,3

23

Forretningsmessig tjenesteyting

5,5

480 840

78,2

41

Helse- og sosialtjenester

6,2

578 880

90,1

53

Offentlig forvaltning:

Kommuner og fylkeskommuner

6,2

558 480

89,0

50

herav undervisning

6,2

539 400

82,8

38

Statlig forvaltning:

Helsetjenester (helseforetak)

6,0

681 480

90,5

35

Statlig forvaltning eksklusive helsetjenester (staten)

6,2

607 560

82,2

17

Alle næringer

6,0

540 240

76,7

35

¹ Månedslønn per november*12. Månedslønnen for deltidsansatte er omregnet til lønn i heltidsstilling og vektet med timetallet delt på gjennomsnittlig arbeidstid for heltidsansatte.

² Standard for næringsgruppering (SN 2007), se vedlegg.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Forskjellen i lønn mellom deltidsansatte og heltidsansatte knytter seg blant annet til faktorer som yrke, stilling, utdanning og alder. For eksempel kan en stor andel unge deltidsansatte bidra til forskjellen i gjennomsnittslønn mellom heltids- og deltidsansatte. Også andre forhold kan virke inn, for eksempel at deltidsansatte i enkelte næringer har høyere gjennomstrømning enn heltidsansatte og dermed lavere ansiennitet. I overnattings- og serveringsvirksomhet er det en høy andel deltidsansatte både under og over 25 år. I helseforetakene dominerer heltid blant dem over 25 år, mens det i andre helsetjenester er deltid som dominerer for dem over 25 år. Bak det samlede bildet av lik fordeling på heltid og deltid blant dem over 25 år i næringen helse- og sosialtjenester, ligger altså ulikheter næringsgruppene imellom.

Deltidsansatte hadde en gjennomsnittlig årlig lønn (månedslønn*12) per heltidsekvivalent i november 2023 på kr 540 240 kroner, og en vekst på 6,0 prosent fra samme tid i 2023. Per november 2023 hadde alle heltidsansatte en gjennomsnittlig årlig lønn på kr 704 040 kroner, 5,9 prosent høyere enn i 2022.

Figur 2.6 Fordeling av arbeidsforhold etter alder og arbeidstid i utvalgte næringer. November 2022

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Lønnen til deltidsansatte per heltidsekvivalent som andel av heltidsansattes lønn, varierte i 2023 fra 69,0 prosent for ansatte i finansierings- og forsikringsvirksomhet til 91,3 prosent i bygge- og anleggsvirksomhet. Gjennomsnitt for alle var på 76,7 prosent. I figur 2.7 presenteres deltidsansattes lønn i prosent av heltidsansatte for årene 2016 til 2023.

Figur 2.7 Deltidsansattes lønn (i heltidsekvivalenter), i prosent av heltidsansattes lønn¹

¹ Månedslønn per november alle årene fra 2016 og ny metode for beregning av arbeidstid er brukt på alle årene.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

2.7 Lønnsutviklingen for ledere

Dette delkapitlet omhandler lønnsstatistikk for heltidsansatte administrerende direktører i privat sektor inklusive offentlig eide foretak. Administrerende direktører er ansatte med yrkeskode 1120 Administrerende direktør og statistikken kan omfatte flere personer med lederfunksjoner i hvert foretak. Det benyttes samme lønnsbegrep som i tabell 1.1, dvs. månedslønn som er avtalt lønn med faste tillegg, uregelmessige tillegg og bonus.

Lønnsutviklingen eksklusive opsjons- og naturalytelser

Tabell 2.7 viser at veksten i gjennomsnittslønn fra november 2022 til november 2023 var 3,8 prosent for administrerende direktører i privat sektor i alt og 2,6 prosent i industrien, og 4,3 prosent for toppledere og administrerende direktører i offentlig forvaltning. Lønnsveksten for alle heltidsansatte lønnstakere var 5,9 prosent i samme periode.

Lønnsveksten for ledergruppene i tabellen varierer noe fra år til år. Det gjelder særlig i små grupper, der endringer i sammensetning lett kan slå ut i endret gjennomsnittslønn, og i grupper med stort innslag av bonusutbetalinger som kan variere noe. Et eksempel er direktører i utvinning av råolje og naturgass inkl. tjenesteyting, der gjennomsnittslønnen falt i 2016 og 2017, men økte betydelig i 2018 og 2019, drevet av økte bonusutbetalinger. Antallet direktører i denne næringen falt med 16 prosent fra 2015 til 2017, og økte med 15 prosent fra 2018 til 2020. I 2021 falt gjennomsnittslønnen med 0,9 prosent for direktører i denne næringen, men økte med 21,3 prosent og skyldes i stor grad at bonusene økte mye.

For administrerende direktører i privat sektor under ett steg gjennomsnittslønnen fra 2018 til 2023 med 4,3 prosent per år. Den høyeste veksten blant gruppene i tabellen i denne perioden finner vi i utvinning av råolje og naturgass inkl. tjenesteyting med en gjennomsnittlig lønnsvekst på 5,7 prosent, sterkt påvirket av en vekst på over 21 prosent fra november 2021 til november 2022. Antall administrerende direktører i olje- og gassutvinning er lavt sammenlignet med andre større grupper. Varehandel økte med 4,7 prosent. For toppledere og administrerende direktører i offentlig forvaltning er den gjennomsnittlige årlige veksten fra 2018 til 2023 på 3,5 prosent. I samme periode økte lønningene for administrerende direktører i industrien med 4,3 prosent i gjennomsnitt per år. For heltidsansatte lønnstakere under ett steg lønnen med 3,9 prosent i gjennomsnitt per år i samme periode.

Tabell 2.7 Gjennomsnittslønn (månedslønn per november) for heltidsansatte administrerende direktører i enkelte næringer i privat sektor¹. Eksklusive opsjons- og naturalytelser.

Lønnsvekst fra samme måned året før, pst

Lønnsnivå kroner

2023

Kvinners gjennomsnittslønn i prosent av menns

2023

Antall

2023

Andel kvinner, prosent

2023

Gj.snitt³ 2018–2023

2021

2022

2023

Utvinning av råolje og naturgass inkl. tjenesteyting⁴

5,7

-0,9

21,3

-1,8

3 153 960

-

219

12,8

Industri

4,3

5,8

9,6

2,6

1 412 160

94,4

3072

13,2

Bygge- og anleggsvirksomhet

5,2

4,7

7,3

5,5

1 090 440

113,7

4366

5,2

Varehandel, reparasjon av motorvogner

4,7

7,5

4,7

2,0

1 111 440

88,3

5050

17,5

Transport og lagring

4,1

3,1

11,2

3,4

1 558 800

116,3

1403

14,2

Overnattings- og serveringsvirksomhet

4,3

5,6

4,2

7,4

734 640

90,9

2504

41,7

Informasjon og kommunikasjon

3,9

7,3

4,1

4,4

1 511 280

99,6

2181

20,6

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

3,6

3,3

7,3

2,6

2 376 960

92,1

746

27,9

Faglig, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting

3,9

4,3

8,5

3,4

1 188 240

87,5

4129

24,8

Forretningsmessig tjenesteyting

4,8

3,7

6,8

7,0

1 151 160

88,0

1770

25,1

Alle næringer i privat sektor

4,3

4,9

6,9

3,8

1 201 680

85,6

31954

22,8

Memo: Offentlig forvaltning²

3,5

4,7

4,4

4,3

1 322 630

94,8

1 980

46,4

¹ Privat sektor inklusive offentlig eide foretak. Omfatter ikke helseforetak.

² Omfatter yrkene toppledere i offentlig administrasjon og administrerende direktører i offentlig forvaltning inklusive helseforetakene. Heltidsansatte.

³ Geometrisk gjennomsnitt.

⁴ Gjennomsnittlig bonus økte med 90,5 prosent i 2022 og var på 1 050 240 kroner.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Blant administrerende direktører i privat sektor i 2023 utgjorde gjennomsnittslønnen for kvinner 85,6 prosent av gjennomsnittslønnen for menn, 1,9 prosentpoeng mer enn i 2022. Lønnsforskjellen var størst i faglig, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting og forretningsmessig tjenesteyting. I informasjon og kommunikasjon var gjennomsnittslønnen tilnærmet lik, og i transport og lagring og bygge- og anleggsvirksomhet var den høyere for kvinner enn for menn. I disse næringene er imidlertid andelen og antallet kvinnelige administrerende direktører lave.

For alle næringer samlet var 22,8 prosent av de administrerende direktørene kvinner. Andelen kvinner var lavest i bygge- og anleggsvirksomhet og høyest i overnattings- og serveringsvirksomhet, blant næringene i privat sektor i tabellen. Andelen kvinnelige toppledere og administrerende direktører er betydelig høyere i offentlig forvaltning enn i privat sektor, og forskjellen mellom kvinners og menns gjennomsnittslønn er mindre.

Lønnsutviklingen inklusive opsjons- og naturalytelser

Tabell 2.8 viser at gjennomsnittslønnen inklusive opsjons- og naturalytelser for administrerende direktører økte med 6,7 prosent fra november 2022 til november 2023.

Tabell 2.8 Gjennomsnittslønn¹ inklusive opsjons- og naturalytelser for administrerende direktører². Vekst fra samme måned året før i prosent

2014

2015²

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Lønnsnivå 2023

Herav opsjons- og naturalytelser

Adm. direktører

0,7

-

1,9

2,5

3,2

2,8

3,2

4,8

6,7

3,8

1 225 100

20 500

¹ Månedslønn per november inkl. overtid*12 med tillegg av opsjons- og naturalytelser. Lønnsbegrepet omfatter avtalt lønn, uregelmessige tillegg, bonus, overtid samt opsjons- og naturalytelser. Årlig vekst t.o.m. 2019 er per september.

² Til og med 2014: Administrerende direktører og andre med lederfunksjoner i foretak med 10 eller flere ansatte. Fra og med 2015: Basert på a-ordningen, og omfatter alle administrerende direktører. Privat sektor inklusive offentlig eide foretak. Omfatter ikke helseforetak.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Mange som telles som administrerende direktør i statistikken leder forholdsvis små foretak og utfører antagelig ikke de oppgavene eller har det ansvaret en vanligvis forbinder med en administrerende direktør. Tabell 2.10 viser lønnsnivå og lønnsvekst for administrerende direktører etter foretaksstørrelse. Det inngår om lag 32 000 administrerende direktører i statistikken. Av disse er 13 850 direktører i foretak med 1–9 ansatte, mens i overkant av 1 800 er direktører i foretak med 100–249 ansatte og nær 3 400 er direktører i de aller største foretakene.

I tabell 2.9 er administrerende direktører rangert etter stigende lønnsnivå og inndelt i desiler. Tabellen viser at lederne i desil 10 hadde en gjennomsnittslønn på 3 333 000 kroner per november 2023 og nær ingen lønnsvekst fra året før. I de øvrige desilene var lønnsveksten mellom 4,5 og 6,0 prosent. Opsjons- og naturalytelser for ledere i desil 10 utgjorde 142 500 kroner i 2023.

Lønnsnivået er lavest i de minste foretakene. Det kan være flere årsaker til dette, herunder næringsvise forskjeller i foretaksstørrelser og forskjeller i sammensetningen av lederne, blant annet gjennom at statistikken omfatter flere personer med lederfunksjoner i hvert foretak. I 2023 økte gjennomsnittslønnen mest i foretakene med mellom 100 og 249 ansatte.

Gjennomsnittlig lønnsnivå for kvinnelige administrerende direktører var per november 2023 85,6 prosent av lønnsnivået for mannlige administrerende direktører. Den relative gjennomsnittslønnen var 79,6 prosent i 2016 og har økt hvert år siden. Lønnsforskjellen er størst i foretakene med mellom 100 og 249 ansatte. For kvinnelige administrerende direktører i alt økte gjennomsnittslønnen fra november 2022 til november 2023 med 6,0 prosent, mens økningen for menn var 3,4 prosent.

Andelen kvinner blant administrerende direktører har økt fra 19,1 prosent i 2016 til 22,8 prosent i 2023. Andelen kvinner er størst i de aller største foretakene.

Tabell 2.9 Gjennomsnittslønn¹ etter desiler for administrerende direktører² i 2023. Inklusive opsjons- og naturalytelser. Vekst i prosent fra året før

Desiler

Lønnsnivå

Lønnsvekst fra året før

Opsjons- og naturalytelser

1

490 800

5,9

1 300

2

614 300

5,3

2 300

3

704 900

6,0

3 300

4

789 100

5,5

4 600

5

889 700

5,0

5 600

6

1 017 500

5,2

7 100

7

1 192 500

5,1

8 000

8

1 419 300

5,4

11 700

9

1 799 000

4,5

19 000

10

3 333 000

0,1

142 500

I alt

1 225 100

3,8

20 500

¹ Månedslønn inkl. overtid *12 med tillegg av opsjons- og naturalytelser per november. Lønnsbegrepet omfatter avtalt lønn, uregelmessige tillegg, bonus, overtid samt opsjons- og naturalytelser.

² Privat sektor inklusive offentlig eide foretak. Omfatter ikke helseforetak.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 2.10 Gjennomsnittslønn¹ inklusive opsjons- og naturalytelser for administrerende direktører etter foretaksstørrelse². Vekst fra samme måned året før i prosent

Antall ansatte i foretaket

Antall adm. direktører

2023

Samlet lønnsnivå¹

2023

Herav: Opsjons- og naturalytelser

2023

Lønnsvekst fra november året før

Kvinners gjennomsnittslønn i prosent av menns

2023

Andel kvinner, pst.

2023

2023

Gj.snitt 2018–2023

1–9

13 844

934 200

6 600

2,3

4,4

84,9

21,8

10–24

6 896

1 138 200

12 600

3,7

4,4

83,2

21,1

25–99

5 978

1 429 200

22 000

4,3

4,0

81,2

21,2

100–249

1 835

1 844 100

51 600

5,6

3,2

74,1

24,6

250 og over

3 401

1 892 400

74 200

1,2

4,2

81,5

32,5

Alle

31 954

1 225 100

20 500

3,8

4,3

85,6

22,8

¹ Månedslønn inkl. overtid*12 med tillegg av opsjons- og naturalytelser per november. Lønnsbegrepet omfatter avtalt lønn, uregelmessige tillegg, bonus, overtid samt opsjons- og naturalytelser.

² Privat sektor inklusive offentlig eide foretak. Omfatter ikke helseforetak.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Lønnsutviklingen for toppledere i offentlig forvaltning

Statistikken for toppledere i offentlig forvaltning er delt opp på følgende måte, som presentert i tabell 2.11:

Kommuner og fylkeskommuner: Øverste administrative leder (kommunedirektør).

Staten: Øverste leder i virksomheter i det statlige tariffområdet (angitt som virksomhet i hovedtariffavtalen i staten).

Offentlig forvaltning i alt: Kommuner og fylkeskommuner, staten og administrerende direktør i næringen Helsetjenester i statsforvaltningen (før 2016 de regionale helseforetakene, herunder også de forskjellige helseforetakene) vektet sammen.

Det er små grupper det er beregnet lønnsvekst for. Endringer i antallet som er med i gruppene, kan derfor gi forholdsvis store utslag i beregnet lønnsvekst.

Veksten i gjennomsnittlig lønn for toppledere i offentlig forvaltning under ett var 5,2 prosent fra 2022 til 2023. For toppledere i kommuner og fylkeskommuner var lønnsveksten 5,7 prosent. For toppledere i staten var lønnsveksten 4,7 prosent. For tiårsperioden fra 2013 til 2023 var gjennomsnittlig årlig lønnsvekst for toppledere 3,8 prosent i staten, 4,2 prosent i kommuner/fylkeskommuner og 4,0 prosent i offentlig forvaltning under ett.

Toppledere i offentlig forvaltning omfatter også en mindre gruppe av administrerende direktører i helsetjenester i statsforvaltningen. Lønnsnivået for denne gruppen var i november 2023 1 976 900 kroner, om lag som året før. Lønnsveksten for denne gruppen var 2,8 prosent i gjennomsnitt per år for perioden fra 2013 til 2023.

Per desember 2023 var gjennomsnittslønnen for toppledere i kommuner og fylkeskommuner 1 311 100 kroner. I staten tjente topplederne i gjennomsnitt 1 560 600 kroner per 31. desember 2023.

Tabell 2.11 Gjennomsnittslønn¹ per dato for toppledere i offentlig forvaltning. Lønnsvekst fra samme måned året før i prosent

Kommuner og fylkeskommuner²

Staten³

Offentlig forvaltning, i alt⁴

2014

4,7

2,4

3,9

2015

4,4

7,9

5,5

2016

4,4

4,8⁵

4,7⁵

2017

3,7

4,8

3,8

2018

4,2

2,1

3,5

2019

4,4

4,1

4,1

2020

2,5

0,9

1,8

2021

3,6

3,3⁶

3,5

2022

4,4

3,6

3,9

2023

5,7

4,7

5,2

Lønnsnivå 2023

1 311 100

1 560 400

1 423 855

Antall personer 2023

365

188

581

¹ Omfatter fast avtalt lønn (grunnlønn/regulativlønn) og faste og variable tillegg. Gjennomsnittslønn er definert som månedslønn per desember (kommuner og fylkeskommuner) multiplisert med 12. For staten er det definert som innrapportert årslønn per 31.12 fra og med 2022 (før 2022: månedslønn per september multiplisert med 12)

² Beregnet av KS med utgangspunkt i PAI-registeret, kommunenøkkelen og direkte henvendelser til kommuner og fylkeskommuner.

³ Beregnet av Digitaliserings- og forvaltningsdepartementet basert på data fra SSB.

⁴ Beregnet på grunnlag av kolonnene for Kommuner og fylkeskommuner og Staten samt den høyest lønnede administrerende direktøren i hvert foretak i næringen Helsetjenester i statsforvaltningen, slik foretak er identifisert i foretaks- og virksomhetsregisteret i SSB.

⁵ Brudd i statistikken. I 2016 og 2017 omfattes den som antas være toppleder i hvert foretak i staten basert på yrkeskode og lønn. I TBUs rapport for 2015 omfattet statistikken den høyest lønte heltidsansatte i hvert foretak. Veksttallene for 2015–2016 er basert på metoden i 2016. Øverste leder er identifisert ved stillingskode for årene før 2014.

⁶ Lønnsveksten i 2021 må ses i sammenheng med lønnsveksten i 2020. Pga. pandemien ble tarifforhandlingene i staten i 2020 gjennomført på høsten i stedet for på våren. Som følge av dette kan enkelte ledere ha fått lønnstillegg i 2020, som først ble innrapportert og registrert i 2021. Lønnsveksten kan derfor antas å være for lav i 2020, men tilsvarende for høy i 2021.

Kilder: Beregningsutvalget, Statistisk sentralbyrå, Digitalisering- og forvaltningsdepartementet og KS

2.8 Lønnsfordelingen

Tallene som presenteres i dette avsnittet omfatter en samveiing av lønnen for alle[8] lønnstakere i jobber med lønn i SSBs lønnsstatistikk. Lønnsbegrepet er det samme som benyttes i tabell 1.1, dvs. fast avtalt lønn, uregelmessige tillegg og bonus, men eksklusiv overtid. Det gis et bilde av lønnsfordelingen på et gitt tidspunkt, mens lønn for den enkelte varierer over yrkesløpet.

Lærlinger tjener typisk mellom 30 og 80 prosent av begynnerlønnen for faglærte i samme yrke, i henhold til en avtalt lønnsstige. Det kan gi et skjevt bilde av lønningene nederst i fordelingen å inkludere lærlinger. Figur 2.8 viser fordelingen av samlet lønn for ansatte eksklusive lærlinger i 2023. Data for lønnsfordeling eksklusive lærlinger foreligger bare fra og med 2017. Vedleggstabell 4.19 viser fordelingen i årene 2018–2022 når lærlinger holdes utenfor datagrunnlaget.

Tabell 2.12 viser lønnsfordelingen med lærlinger inkludert. Tall for 2023 viser at gjennomsnittlig lønn blir høyere i alle desiler når lærlinger holdes utenfor, men mest i laveste desil. Når en tar ut lærlinger reduseres lønnsspredningen for menn noe mer enn for kvinner. Gjennomsnittlig månedslønn i den laveste desilen økte med 6,6 prosent fra november 2022 til november 2023, mens veksten for alle arbeidsforhold var 6,0 prosent.

I tabellen vises hvor stor del av samlet lønnssum de ulike lønnsgruppene (desilene) mottar. I 2023 mottok de 10 prosentene med lavest lønn (desil 1) 5,3 prosent av samlet lønnssum. Det er uendret fra 2022. De 10 prosentene med høyest lønn (desil 10) mottok 20,0 prosent (inklusive lærlinger). I perioden fra 2018 til 2022 var det små endringer i disse andelene.

På grunn av omlegging av statistikken i 2015 er tallene for årene etter 2015 ikke direkte sammenlignbare med årene før. Tallserien fra 2006 fram til og med 2015 viser en forskyvning i lønnsfordelingen mot høyere andeler av samlet lønn til gruppene (desilene) med de høyeste lønningene. Se også omtalen i NOU 2016: 6 Grunnlaget for inntektsoppgjørene 2016.

Over de seneste ti årene har veksten i gjennomsnittslønn vært minst i den laveste desilen og størst i den øvre delen av fordelingen. For kvinner har veksten i den øverste desilen vært sterkere enn for menn. Mens gjennomsnittslønnen i den laveste desilen har økt med 2,6 prosent målt som årlig rate i perioden, har veksten for alle vært 3,3 prosent (inkludert lærlinger). I samme periode har gjennomsnittlig årsvekst i konsumprisindeksen vært 3,1 prosent. Siden personer vil kunne bevege seg mellom lønnsgrupper i perioden, kan ikke utviklingen i lønnsfordelingen si noe direkte om lønnsutviklingen for den enkelte.

Tabell 2.12 Fordelingen av samlet lønn per heltidsekvivalent

Alle ansatte

Ansatte uten lærlinger

Andel¹

Lønnsnivå³

Årlig vekst⁴

Andel¹

Lønnsnivå³

2013

2018²

2023

2023

2013–2023

2023

2023

Alle

100,0

100,0

100,0

676 320

3,3

100,0

682 800

Desil 1

5,5

5,2

5,3

357 120

2,6

5,6

379 100

Desil 2

6,9

6,7

6,7

454 680

3,2

6,8

461 300

Desil 3

7,6

7,4

7,4

499 560

3,2

7,4

504 400

Desil 4

8,2

8,0

8,0

543 960

3,3

8,0

548 700

Desil 5

8,8

8,7

8,7

587 520

3,3

8,7

591 300

Desil 6

9,4

9,4

9,4

632 520

3,4

9,3

636 300

Desil 7

10,1

10,2

10,2

687 120

3,5

10,1

690 700

Desil 8

11,1

11,2

11,3

761 160

3,5

11,2

765 200

Desil 9

13,0

13,1

13,2

890 400

3,5

13,1

895 000

Desil 10

19,6

20,1

20,0

1 349 520

3,4

19,9

1 355 800

Gini-koeffisient

0,201

0,210

0,208

0,204

Persentil 91

1,5

1,5

1,5

1 006 680

3,5

1,5

1 011 300

Persentil 92

1,5

1,5

1,5

1 038 360

3,4

1,5

1 043 500

Persentil 93

1,6

1,6

1,6

1 075 440

3,4

1,6

1 080 800

Persentil 94

1,7

1,7

1,7

1 118 400

3,4

1,7

1 123 800

Persentil 95

1,7

1,7

1,7

1 172 880

3,4

1,7

1 178 000

Persentil 96

1,8

1,8

1,8

1 232 760

3,3

1,8

1 238 600

Persentil 97

1,9

2,0

1,9

1 318 680

3,4

1,9

1 324 700

Persentil 98

2,1

2,1

2,1

1 438 560

3,4

2,1

1 444 800

Persentil 99

2,4

2,4

2,4

1 633 320

3,3

2,4

1 640 400

Persentil 100

3,4

3,7

3,6

2 460 000

3,4

3,6

2 471 700

Menn

100,0

100,0

100,0

713 520

3,2

100

722 800

Desil 1

5,1

4,9

5,0

359 760

2,6

5,4

389 800

Desil 2

6,6

6,4

6,5

463 800

3,2

6,5

472 400

Desil 3

7,2

7,2

7,1

510 000

3,2

7,2

516 900

Desil 4

7,9

7,7

7,8

555 120

3,2

7,8

561 600

Desil 5

8,5

8,4

8,4

602 280

3,2

8,4

608 200

Desil 6

9,2

9,2

9,2

656 520

3,3

9,2

662 700

Desil 7

10,1

10,1

10,1

723 600

3,3

10,1

729 800

Desil 8

11,4

11,4

11,4

816 120

3,3

11,4

822 600

Desil 9

13,5

13,5

13,5

964 920

3,3

13,4

971 800

Desil 10

20,4

21,1

20,80

1 482 600

3,2

20,6

1 492 200

Gini-koeffisient

0,218

0,230

0,2255

0,220

Kvinner

100,0

100,0

100,0

630 360

3,6

100

633 800

Desil 1

5,9

5,6

5,6

354 960

2,6

5,8

368 900

Desil 2

7,3

7,1

7,1

444 600

3,2

7,1

448 300

Desil 3

8,0

7,9

7,7

488 520

3,3

7,7

491 100

Desil 4

8,6

8,4

8,4

529 800

3,4

8,4

532 700

Desil 5

9,2

9,1

9,1

573 240

3,4

9,1

575 200

Desil 6

9,8

9,8

9,7

610 920

3,5

9,7

612 600

Desil 7

10,4

10,5

10,4

654 720

3,6

10,4

656 300

Desil 8

11,1

11,3

11,2

708 480

3,7

11,2

710 100

Desil 9

12,4

12,5

12,7

798 000

3,9

12,6

799 800

Desil 10

17,3

17,8

18,1

1 140 600

4,1

18

1 143 200

Gini-koeffisient

0,161

0,175

0,17979

0,176

¹ Andel av samlet lønnssum i prosent.

² Brudd i statistikken i 2015.

³ Gjennomsnittlig årlig lønn (månedslønn*12) per november. Per heltidsekvivalent.

⁴ Gjennomsnittlig årlig vekst i prosent. Geometrisk gjennomsnitt.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 2.12 viser en oppsplitting av desil 10 i persentiler. Persentil 100 (prosenten med høyest lønn) hadde en gjennomsnittslønn på 2 460 000 kroner og mottok 3,6 prosent av samlet lønn i 2023 (inklusiv lærlinger), som var en nedgang fra 3,8 prosent i 2022. Andelen av samlet lønn som de øverste persentilene mottar har vært stort sett uendret de ti årene (justert for brudd) fra 2012 til 2022, men gikk ned fra 2022 til 2023.

Figur 2.8 Lønnsnivå¹ og andel av samlet lønnssum² per desil og for de øverste persentilene i lønnsfordelingen, heltidsekvivalenter, uten lærlinger. 2023

¹ Gjennomsnittlig årlig lønn (månedslønn*12) per november. Per heltidsekvivalent.

² Andel av samlet lønnssum i prosent.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Gini-koeffisienten er et summarisk mål på ulikhet og antar verdier mellom 0 og 1. Verdien 0 tilsier at inntektene er helt likt fordelt, mens en Gini-koeffisient lik 1 tilsier at én person mottar all inntekt. Etter flere år med liten endring, økte ulikheten i lønnsfordelingen (inkludert lærlinger) både 2021 og 2022, samlet og for kvinner og menn hver for seg. I 2023 har ulikheten i lønnsfordelingen gått ned samlet og for kvinner og menn hver for seg, men mer for menn enn for kvinner. I 2023 var Gini-koeffisienten 0,208 (inkludert lærlinger), ned fra 0,211 i 2022.

Figur 2.9 viser utviklingen i gini-koeffisienten (ekskludert lærlinger) over tid. Lønnsspredningen for kvinner og menn under ett økte gjennomgående på 2000-tallet til 2015. Fra 2017 til 2023 var Gini-koeffisienten om lag uendret samlet og for menn. Blant kvinner økte lønnsspredningen noe også i denne perioden.[9]

Figur 2.9 Gini-koeffisienten for lønnstakere

Note: Brutto månedslønn for alle ansatte (heltidsekvivalenter). Brudd i statistikken i 2015 og 2017. Statistikken er basert på a-ordningen fra 2015 og fra 2017 benyttes tall eksklusive lærlinger, samt nytt tellingstidspunkt i november.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Spredningen i lønn målt ved Gini-koeffisienten (ekskludert lærlinger) er større blant menn enn kvinner; 0,220 for menn og 0,176 for kvinner i 2023. På den annen side har spredningen, målt som prosentvis økning i Gini-koeffisienten, økt mer blant kvinner enn blant menn over tid. Dette ser en også ved at veksten i gjennomsnittslønn over de siste ti årene har vært særlig stor for de øverste desilene blant kvinner.

Tabell 2.13 viser fordelingen av lønn blant ansatte i privat sektor og i offentlig forvaltning. Gjennomsnittlig lønnsnivå for de lavest lønte er høyere i det offentlige enn i privat sektor, mens de høyest lønte har høyest lønnsnivå i privat sektor. I offentlig forvaltning i 2023 mottok desil 1 6,0 prosent av samlet lønnssum, mens desil 10 mottok 16,7 prosent (inklusive lærlinger). I privat sektor mottok desil 1 5,0 prosent av samlet lønnssum, mens desil 10 mottok 21,1 prosent. At lønnsspredningen er større i privat sektor enn i offentlig forvaltning ses også ved at Gini-koeffisienten er 0,231 i privat sektor og 0,153 i offentlig forvaltning. Virkningen av å holde lærlinger utenfor materialet er om lag den samme for offentlig forvaltning og privat sektor.

Tabell 2.13 Fordelingen av samlet lønn per heltidsekvivalent for alle ansatte, etter sektor. Prosent og kroner

Alle ansatte

Ansatte uten lærlinger

Andel¹

Lønnsnivå³

Årlig vekst⁴

Andel¹

Lønnsnivå³

2013

2018²

2023

2023

2013–2023

2023

2023

Offentlig forvaltning

Alle

100

100

100

655 500

3,4

100

659 100

Desil 1

6,9

5,9

6,0

395 400

2,6

6,3

413 400

Desil 2

7,8

7,5

7,5

489 300

3,0

7,5

492 900

Desil 3

8,4

8,2

8,2

535 900

3,1

8,2

539 100

Desil 4

8,9

8,8

8,8

575 100

3,2

8,8

577 000

Desil 5

9,3

9,3

9,3

607 600

3,2

9,2

609 300

Desil 6

9,8

9,9

9,8

642 700

3,3

9,8

644 200

Desil 7

10,3

10,4

10,3

680 000

3,4

10,3

681 300

Desil 8

10,9

11,1

11,1

726 900

3,5

11,0

728 300

Desil 9

11,9

12,2

12,3

804 700

3,7

12,2

806 200

Desil 10

15,8

16,6

16,7

1 097 500

3,9

16,7

1 099 600

Gini-koeffisient

0,129

0,153

0,153

0,150

Privat sektor

Alle

100

100

100

686 400

3,3

100

694 300

Desil 1

5,1

5

5

344 000

2,5

5,3

367 600

Desil 2

6,5

6,4

6,4

440 900

3,2

6,5

448 100

Desil 3

7,2

7,1

7,1

484 900

3,3

7,1

490 200

Desil 4

7,8

7,7

7,7

525 900

3,3

7,7

531 400

Desil 5

8,4

8,3

8,3

573 100

3,4

8,3

578 500

Desil 6

9,1

9,1

9,1

624 400

3,4

9,1

629 800

Desil 7

10,1

10

10,1

693 500

3,5

10,1

699 300

Desil 8

11,4

11,4

11,5

788 800

3,5

11,4

794 800

Desil 9

13,7

13,7

13,7

939 100

3,4

13,6

945 300

Desil 10

20,8

21,4

21,1

1 449 300

3,3

21,0

1 457 900

Gini-koeffisient

0,225

0,233

0,231

0,227

¹ Andel av samlet lønnssum i prosent.

² Brudd i statistikken i 2015.

³ Gjennomsnittlig årlig lønn (månedslønn*12) per november. Per heltidsekvivalent.

⁴ Gjennomsnittlig årlig vekst i prosent. Geometrisk gjennomsnitt.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Lønnsspredningen økte fra 2008 til 2015 i både privat og offentlig sektor, målt ved Gini-koeffisienten. Det er små endringer etter 2015. Over de seneste ti årene har veksten i gjennomsnittslønn vært minst i den laveste desil i begge sektorer, mens lønningene har økt mest i de øverste desilene. Veksten i desil 10 i privat sektor er likevel ikke høyere enn gjennomsnittlig vekst i privat sektor.

Kvinner er i større grad enn menn i de laveste desilene av lønnsfordelingen, se tabell 2.14. Her er fordelingen først beregnet for heltidsekvivalenter for kvinner og menn under ett, og deretter er det telt opp hvordan henholdsvis kvinner og menn fordeler seg på desilene. I 2023 var 60,9 prosent av kvinnene og 51,3 prosent av mennene i desilene 1–5. Samtidig var 11,4 prosent av kvinnene og 22,5 prosent av mennene i de to øverste desilene. Det er i all hovedsak små endringer i disse andelene fra 2022 til 2023.

Tabell 2.14 Andelen av alle kvinner og menn i hvert desil av lønnsfordelingen¹, heltidsekvivalenter. Prosent

Kvinner

Menn

2021

2022

2023

2023, uten lærlinger

2021

2022

2023

2023, uten lærlinger

Desil 1

17,2

18,1

18,2

19,4

12,6

12,8

13,3

13,3

Desil 2

12,8

12,8

12,7

12,2

10,6

10,3

10,3

10,2

Desil 3

11,1

10,8

10,7

10,5

9,3

9,5

9,5

9,5

Desil 4

9,3

9,3

9,3

9,3

9,9

9,6

9,6

9,4

Desil 5

10,2

10,3

10,1

10,0

8,4

8,3

8,5

8,6

Desil 6

10,1

9,8

9,9

9,7

8,2

8,6

8,3

8,4

Desil 7

9,5

9,4

9,5

9,3

8,7

8,5

8,5

8,6

Desil 8

8,4

8,2

8,2

8,2

9,5

9,5

9,4

9,4

Desil 9

6,6

6,5

6,6

6,4

11,1

10,7

10,6

10,7

Desil 10

4,8

4,8

4,9

4,8

12,4

12,0

11,9

11,9

Alle

100

100

100

100

100

100

100

100

¹ Månedslønn per november.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Nesten tre av fire lærlinger er menn. Det medvirker til at det er flere kvinner og færre menn nederst i fordelingen når lærlinger holdes utenom. Tall inkludert lærlinger i tabell 2.15 viser at kvinner er underrepresentert i de øverste desilene i lønnsfordelingen, og overrepresentert i de nederste. For menn er det motsatt.

Tabell 2.15 Andel kvinner og menn i hvert desil i lønnsfordelingen¹, heltidsekvivalenter inkludert lærlinger. 2023

Kvinner

Menn

Desil 1

56,0

44,0

Desil 2

53,3

46,7

Desil 3

51,0

49,0

Desil 4

47,3

52,7

Desil 5

52,4

47,6

Desil 6

52,7

47,3

Desil 7

51,1

48,9

Desil 8

44,7

55,3

Desil 9

36,4

63,6

Desil 10

27,6

72,4

Alle

48,2

51,8

¹ Månedslønn per november.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Lavlønn

I forbindelse med tariffoppgjørene har det vært benyttet ulike grenser for utmåling av lavlønnstillegg. Det har også vært brukt ulike prinsipper for omfanget av de lavlønnstillegg som er gitt. Ofte har avtaleområdets gjennomsnitt vært avgjørende, ved andre anledninger bedriftens eller den enkeltes lønnsnivå.

En mye benyttet lavlønnsgrense har vært 85 prosent av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn i tariffområdet LO-NHO-området. Dette ville tilsvare 486 625 kroner for et fullt årsverk uten overtid i 2023. Målt slik var 17 prosent av alle heltidsansatte lønnstakere lavtlønte i 2023, jf. tabell 2.16. For kvinner var andelen 18 prosent og for menn 16 prosent. Disse andelene har vært relativt stabile senere år, men ble redusert i 2023.

I gruppen av lavlønte for et enkelt år, vil en andel skiftes ut påfølgende år. Det gjelder imidlertid ikke alle ifølge et arbeid utført ved Fafo (Svarstad og Dapi, 2022).[10] Av lavlønte i 2019, målt på tilsvarende måte som i tabell 2.16, var om lag en tredel i alderen 24–66 år «varig lavlønte».[11] Majoriteten av varig lavlønte var å finne i privat sektor, og en lavere andel var dekket av tariffavtale enn det som er vanlig for lønnstakere i sektoren. Andelene med kun grunnskole som lengste utdanning og annet fødeland enn Norge, var betydelig høyere enn blant lønnstakerne generelt.

Regjeringen satte ned et lavlønnsutvalg i 2023. Utvalget skal vurdere omfang og utvikling av lav lønn i Norge. Utvalget skal levere sin rapport innen 15. juni 2024.

Tabell 2.16 Andel lavtlønte¹, beregnet lavlønnsnivå¹, gjennomsnittlig og median² årlig lønn³ for heltidsansatte. Prosent og kroner

2013

2014

2015

2015⁴

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

I alt

17

17

17

18

18

18

18

19

19

18

18

17

Menn

16

16

16

17

17

17

17

18

18

18

17

16

Kvinner

19

20

19

19

19

19

19

20

21

20

20

18

Lavlønnsnivå¹

356 800

366 400

376 000

377 100

384 600

394 200

406 300

421 800

430 600

445 740

462 995

486 625

Gjennomsnitt

510 200

525 200

540 200

540 480

549 600

562 920

579 360

600 120

608 160

635 040

664 710

704 088

Median²

457 300

472 200

485 400

483 360

493 920

506 160

520 800

540 000

547 320

571 000

594 470

630 900

¹ Målt som lønnsnivå lavere enn 85 prosent av gjennomsnittlig lønnsnivå for industriarbeidere i LO-NHO-området.

² Medianlønn er lønnen for lønnstakeren i midten av fordelingen, når lønnstakerne er sortert etter lønn.

³ Månedslønnen per september/november*12.

⁴ Brudd i statistikken i 2015.

⁵ Foreløpige tall

Kilde: Statistisk sentralbyrå

3 Konsumprisutviklingen i Norge

Beregningsutvalget anslår at konsumprisindeksen (KPI) som årsgjennomsnitt vil øke med 4,1 prosent i 2024.

Anslaget er usikkert. Usikkerheten er spesielt knyttet til utviklingen i kronekursen, energiprisene og internasjonal prisvekst.

Fra 2022 til 2023 økte KPI med 5,5 prosent. I Beregningsutvalgets rapport NOU 2023: 12 var årsveksten i KPI for 2022 anslått til 4,9 prosent. Det er særlig svekkelsen av kronekursen som medvirket til at veksten i KPI ble høyere enn anslått.

Den underliggende inflasjonen, målt ved endringer i konsumprisindeksen justert for avgiftsendringer og uten energivarer (KPI-JAE), nådde en topp på 7,0 prosent i juni 2023, men har deretter stort sett falt. I februar 2024 var tolvmånedersveksten i KPI-JAE på 4,9 prosent.

3.1 Prisutviklingen i senere år

3.1.1 Hovedlinjer i prisutviklingen

Konsumprisindeksen (KPI) økte med 5,5 prosent i 2023, ned fra 5,8 prosent i 2022. Prisstigningen for mange varer og tjenester var imidlertid høyere i 2023 enn i 2022. Spesielt bidro prisøkninger på matvarer og alkoholfrie drikkevarer til den høye prisveksten i 2023. I motsetning til året før bidro utviklingen i strømprisene til å dempe konsumprisveksten i 2023.

Den underliggende prisveksten, målt ved endringer i konsumprisindeksen justert for avgiftsendringer og uten energivarer (KPI-JAE), endte på 6,2 prosent i 2023, opp fra en vekst på 3,9 prosent i 2022. For andre år på rad har KPI-JAE aldri blitt målt høyere siden beregningene startet i 2001. De aller fleste varer og tjenester økte mer i pris enn året før, og bidro dermed til å trekke opp den samlede veksten i KPI-JAE fra 2022 til 2023.

Figur 3.1 KPI og KPI-JAE. Prosentvis vekst fra samme måned året før

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Selv om prisveksten har vært høy i 2023, har tolvmånedersveksten vært avtakende gjennom året og inn i 2024, se figur 3.1. Prisveksten nådde en topp i oktober 2022 på 7,5 prosent. I januar 2023 var prisveksten kommet ned til 7,0 prosent, og godt hjulpet av fallende elektrisitetspriser kom den helt ned til 3,3 prosent i september. Økte strømpriser utover høsten bidro til at prisveksten endte på 4,8 prosent i november og desember, og 4,5 prosent i februar 2024. I motsetning til 2022, da energiprisene var en av de viktigste driverne bak den høye prisveksten, bidro lavere strøm- og drivstoffpriser til å trekke ned veksten i KPI på årsbasis med 0,8 prosentenheter i 2023.

KPI-JAE har også avtatt noe utover året. Fra en topp på 7,0 prosent i juni 2023, har tolvmånedersveksten falt gradvis til 4,9 prosent i februar 2024. Den underliggende prisveksten i Norge har likevel ikke falt så mye som i andre land. Det må blant annet ses i sammenheng med at kronekursen har svekket seg vesentlig de siste årene. En svakere krone øker prisene på importerte konsumvarer, men også innsatsvarer og importinnhold i norskproduserte varer. Som regel vil ikke endringer i valutakursen slå umiddelbart ut i bedriftenes kostnader, blant annet som følge av langsiktige kontrakter med levering frem i tid. Likevel vil kronekursen få konsekvenser for innkjøpsprisene, som etter hvert veltes over i utsalgsprisene.

Tabell 3.1 Konsumprisindeksen (KPI)

Endring i prosent fra samme periode året før

2019

2020

2021

2022

2023

feb. 2024

KPI

2,2

1,3

3,5

5,8

5,5

4,5

KPI justert for avgiftsendringer (KPI-JA)

2,3

1,5

4,1

7,6

5,3

4,2

KPI uten energivarer (KPI-JE)

2,2

2,8

1,2

4,1

6,3

4,8

KPI justert for avgiftsendringer og uten energivarer (KPI-JAE)

2,2

3,0

1,7

3,9

6,2

4,9

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Endringer i elektrisitetsprisene har alltid vært en viktig kilde til svingninger i prisveksten, og spesielt de siste årene har konsumprisveksten svingt betydelig som følge av varierende strømpriser. Dette er til tross for at strømstøtten har bidratt vesentlig til å dempe svingningene i kraftprisene husholdningene møter. Både nedbørsmengde og temperatur her hjemme, samt utviklingen i europeiske kraftmarkeder påvirker prisutviklingen. Etter Russlands invasjon av Ukraina bidro økte gasspriser lenge til å øke presset på europeiske energipriser. Gassprisene har siden falt noe, men er fremdeles høyere enn før angrepskrigen, se figur 3.2. I tillegg er elektrisitetsprisene avhengig av kvotepriser for CO₂-utslipp i EU, som har økt markert de siste årene. Dette kan blant annet henge sammen med mer ambisiøse utslippsmål i EU. Kraftmarkedet i Norge påvirkes også av overføringskapasiteten internt i Norge og mellom Norge og andre land. Dette synliggjøres blant annet gjennom betydelige prisforskjeller sør og nord i Norge.

Spotprisen på elektrisitet nådde svært høye nivåer mot slutten av 2021, og var i snitt over 150 øre/kWh på landsbasis i 2022. Gjennom 2023 har prisene på elektrisitet kommet betydelig ned, og er i snitt nesten halvert sammenlignet med 2022. Samtidig er de norske strømprisene fremdeles langt over prisnivåene før pandemien.

Strømstøtteordningen har fortsatt å skjerme husholdningene for mye av prisveksten på elektrisitet, og utvidelsen av ordningen til å baseres på timespriser (fra september 2023) har dempet variasjonen i prisene ytterligere. Årsgjennomsnittet for prisene på elektrisitet inkludert nettleie ble 7,1 prosent lavere i 2023 enn i 2022, etter en oppgang på 19,0 prosent fra 2021 til 2022. I februar 2024 var tolvmånedersveksten i elektrisitet inkludert nettleie på -3,0 prosent.

I 2023 trakk avgiftsendringer opp KPI-veksten med 0,2 prosentpoeng, jf. forskjellen mellom veksten i KPI og KPI-JA i tabell 3.1. Som i 2022 var det særlig strømstøtten (som måles som en negativ avgift) som bidro til forskjellen mellom KPI og KPI-JA. Selv om strømstøtten ble utvidet i 2023, bidro nedgang i kraftprisene til at den samlede strømstøtten målt i kroner i 2023 ble mindre enn i 2022. Målt i prosent har dermed prisene uten strømstøtte falt mer enn prisene med strømstøtte.

Figur 3.2 Elektrisitet inkludert nettleie i KPI, gasspris og kvotepriser for CO₂-utslipp i EU (indeks 2015=100)

Note: Kvotepris i kroner per metrisk tonn. Gasspris i Europa (NBP) i kroner per Sm³.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Intercontinental Exchange (ICE)

I likhet med gassprisen tok også oljeprisen seg markert opp i starten av 2022, men har ikke kommet like mye ned igjen, se figur 3.3. Som årsgjennomsnitt endte oljeprisen på 865 kroner per fat i 2023, om lag 85 kroner lavere enn i 2022. Oljeprisen var i midten av mars 2024 litt lavere enn årsgjennomsnittet i 2023.

Råolje er en viktig produksjonsfaktor for drivstoff. Utviklingen i drivstoffprisene vil likevel ikke alltid følge utviklingen i råoljeprisen, ettersom utviklingen i prisene på bensin og diesel til husholdningene i stor grad også påvirkes av utviklingen i marginene i raffineringsnæringen, avgiftene og avansen til bensinstasjonene. Som årsgjennomsnitt var prisene på drivstoff og smøremidler 2,9 prosent lavere i 2023 enn i 2022, etter en oppgang på 33,2 prosent fra 2021 til 2022.

Figur 3.3 Drivstoff og smøremidler i KPI, oljepris og gasspris (Indeks 2015=100)

Note: Oljepris er nordsjøolje (Brent) i kroner per fat. Gasspris i Europa (NBP) i kroner per Sm³.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Intercontinental Exchange (ICE)

Tabell 3.2 viser utviklingen i veksten i KPI-JAE etter leveringssektor. Prisene på importerte varer har fortsatt å øke betydelig i 2023. I tillegg til prisene på varene i utenlandsk valuta, påvirkes prisene på importerte varer av kronekursen med et tidsetterslep, og av avansen hos detaljister og grossister i Norge. I 2023 steg prisene på importerte konsumvarer (utenom jordbruksvarer) i KPI-JAE med 6,1 prosent, etter en oppgang på 3,9 prosent året før. Økningen i prisveksten fra et allerede høyt nivå må ses i sammenheng med at prisveksten hos flere av Norges handelspartnere fremdeles var svært høy i 2023, se kapittel 5 om internasjonal økonomi. I tillegg har kronekursen svekket seg over lengre tid. Kronens verdi, målt ved den importveide kursindeksen, var 1,7 prosent lavere i februar 2024 enn i februar 2023. I februar 2024 økte prisveksten på importerte varer til 5,0 prosent, etter en tolvmånedersvekst på 4,3 prosent i januar. I desember var tolvmånedersveksten på 5,7 prosent.

Som årsgjennomsnitt økte prisene på norskproduserte konsumvarer (utenom jordbruksvarer) med 8,1 prosent i 2023, etter en vekst på 5,4 prosent i 2022, se tabell 3.2. Selv om denne leveringssektoren ekskluderer jordbruksvarer er litt over halvparten av varene som inngår i kategorien bearbeidede mat- og drikkevarer. Den sterke økningen i mat- og drikkevareprisene får dermed stor innvirkning på prisveksten i norske varer, også om man ekskluderer jordbruksvarer[12] . Prisveksten på norskproduserte varer (utenom jordbruksvarer) var svært høy det første halvåret av 2023, med tolvmånedersvekstrater på over 10 prosent i enkelte måneder. Siden har prisveksten falt noe, og i februar 2024 var tolvmånedersveksten på 5,0 prosent, se figur 3.4.

Husleieindeksen i KPI består av betalt husleie og beregnet husleie som skal uttrykke verdien av tjenesten selveiere og andelseiere får av boligen sin. Prisene på denne tjenesten antas å følge utviklingen i leieprisene på tilsvarende boliger i leiemarkedet. Fra 2022 til 2023 steg husleiene med 3,9 prosent, etter en vekst på 2,0 prosent fra 2021 til 2022. Veksten i husleiene har ikke vært så høy siden starten av 2000-tallet. Husleieloven sier at utleiere kan sette opp husleien på løpende leiekontrakter med den løpende tolvmånedersveksten i KPI. Dermed vil høy prisvekst etter hvert forplante seg i økte husleier på løpende kontrakter. Nye husleiekontrakter settes til markedspris og avhenger av utleiers kostnader og etterspørselen på leiemarkedet. Huseiere har fått økte kostnader det siste året i form av økte renter og kommunale boliggebyrer, så trolig er en del av disse kostnadsøkningene veltet over på leietakerne i form av økte husleier. I motsetning til andre varer og tjenester der prisveksten har avtatt gjennom 2023, har tolvmånedersveksten i husleiene i store trekk vært tiltakende. Prisveksten steg fra 2,9 prosent i januar 2023 til 4,6 prosent i desember 2023. Hittil i år har veksten avtatt noe igjen, og i februar 2024 var tolvmånedersveksten på 4,3 prosent.

Prisene på andre tjenester steg med 6,3 prosent i 2023, etter en økning på 4,1 prosent i 2022. Spesielt var det tjenester med andre viktige priskomponenter enn arbeidskraft som bidro til veksten, med en årsvekst i prisene på 7,8 prosent i 2023, opp fra 4,7 prosent i 2022. Årsveksten for tjenester hvor arbeidskraft dominerer økte fra 3,0 prosent i 2022 til 3,1 prosent i 2023. Ifølge SSB har denne indeksen historisk hatt en relativt god sammenheng med veksten i lønnskostnader, men ikke de siste årene. Gruppen inkluderer SFO- og barnehagetjenester, som hadde prisnedgang etter politiske vedtak i 2023. Uten lavere SFO- og barnehagesatser, finner SSB at prisveksten på tjenester hvor arbeidskraft dominerer ville vært om lag 3,4 prosentenheter høyere i 2023. Samtidig peker SSB på at det ikke er noen tydelige tegn til at økte lønnskostnader har ført til økt prisvekst, ettersom også prisveksten etter denne justeringen har avtatt gjennom året som andre varer og tjenester. Tolvmånedersveksten i prisene på tjenester uten husleie holdt seg relativt stabil i overkant av 6 prosent gjennom 2023, men falt de siste månedene av året. I januar 2024 steg prisveksten midlertidig til 6,2 prosent, men falt igjen til 5,0 prosent i februar.

Tabell 3.2 Konsumprisindeksen justert for avgiftsendringer og utenom energivarer (KPI-JAE), etter leveringssektor

Vekt¹

Endring i prosent fra samme periode året før

2021

2022

2023

feb. 2024

Totalt

1000

1,7

3,9

6,2

4,9

Varer

480,2

1,5

4,7

7,1

5,1

– norske varer

134,7

1,4

6,0

8,4

5,4

– norske jordbruksvarer

33,4

1,9

7,3

9,7

6,4

– norske varer uten jordbruksvarer

101,3

1,2

5,4

8,1

5,0

– importerte varer

345,5

1,5

4,1

6,6

5,0

– importerte jordbruksvarer

23,2

-3,1

7,5

12,9

8,3

– importerte varer uten jordbruksvarer

322,3

1,9

3,9

6,1

4,8

Tjenester

519,8

1,9

3,2

5,3

4,6

– husleie

214,8

1,3

2,0

3,9

4,3

– tjenester uten husleie

305,0

2,3

4,1

6,3

5,0

– hvor arbeidskraft dominerer

94,3

3,6

3,0

3,1

3,7

– med andre viktige priskomponenter

210,7

1,7

4,7

7,8

5,5

¹ Vektene gjelder fra januar 2024 til desember 2024.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Figur 3.4 KPI-JAE etter leveringssektor. Importerte konsumvarer og norskproduserte konsumvarer. Utenom jordbruksvarer. Prosentvis vekst fra samme måned året før

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Figur 3.5 KPI-JAE etter leveringssektor. Andre tjenester og husleie inkl. fritidsbolig. Prosentvis vekst fra samme måned året før

Kilde: Statistisk sentralbyrå

3.1.2 Prisutviklingen for ulike konsumgrupper

I tabell 3.3 er konsumprisindeksen inndelt etter konsumgrupper, og inkluderer energivarer og avgifter.

Prisene på hovedgruppen matvarer og alkoholfrie drikkevarer økte med 9,8 prosent fra 2022 til 2023, mot en økning på 6,5 prosent fra 2021 til 2022. Prisøkningen på denne varegruppen bidro med om lag 1,2 prosentenheter av veksten i KPI på årsbasis. Prisene på alle matvaregruppene økte markert i 2023, en økning som kom på toppen av svært høy prisvekst også i 2022. Høyest årsvekst så vi i prisene på frukt og grønnsaker, som steg med henholdsvis 13,6 og 13,3 prosent. Betydelige kostnadsøkninger i alle ledd av verdikjeden, fra strøm, emballasje og drivstoff til matråvarer og kunstgjødsel bidro til en markert prisøkning gjennom 2022 som fortsatte inn i 2023. Kronesvekkelsen har i tillegg bidratt til å øke prisene på importerte matvarer, noe som blant annet gjenspeiles i at prisene på importerte jordbruksvarer økte med hele 12,9 prosent fra 2022 til 2023. Prisene på alkoholfrie drikkevarer økte med 8,3 prosent i 2023, mot en økning på 4,8 prosent i 2022. Fra januar til februar 2024 falt matvareprisene for første gang i dette månedsskiftet siden 2001. Det bidro til at tolvmånedersveksten i prisene på matvarer og alkoholfrie drikkevarer falt fra 8,7 prosent i januar til 6,3 prosent i februar 2024.

Prisene på alkohol og tobakk økte med 5,0 prosent fra 2022 til 2023, etter en økning på 3,7 prosent fra 2021 til 2022. Dette må ses i sammenheng med høye råvare- og energipriser, samt svak kronekurs. Prisene på øl økte med 4,8 prosent, vin med 4,9 prosent og tobakk med 5,7 prosent. Prisene på brennevin økte med 3,9 prosent.

Prisene på klær og skotøy økte med 3,8 prosent fra 2022 til 2023, som er en uvanlig høy prisvekst for denne konsumgruppen. Klær og skotøy er typiske importvarer, og prisutviklingen må både ses i sammenheng med prisnivået i land som står for mye av produksjonen, utviklingen i kronekursen og norsk kostnadsutvikling. Mens prisene på klær økte med 3,5 prosent, økte prisene på skotøy med hele 5,8 prosent. I februar 2024 økte tolvmånedersveksten i prisene på klær og skotøy til 6,9 prosent, som må ses i sammenheng med den svake kronekursen. Prisene på klær og skotøy har samlet sett falt med om lag 45 prosent siden toppen i 1996.

Prisene på konsumgruppen bolig, lys og brensel steg med 1,9 prosent i 2023, etter en oppgang på 6,7 prosent i 2022. Nedgangen i prisveksten fra 2022 til 2023 skyldes at elektrisitetsprisene har falt betydelig. Husleiene trekker i motsatt retning.

Prisene på møbler og husholdningsartikler steg med 8,5 prosent i 2023, etter en oppgang på 6,5 prosent i 2022. Det var spesielt prisveksten på boligtekstiler som bidro til oppgangen med en prisvekst på hele 16,7 prosent fra 2022 til 2023.

For konsumgruppen transport økte prisene med 7,1 prosent i 2023, etter en vekst på 8,9 prosent i 2022. Nedgangen i veksten i transportprisene skyldes at drivstoffprisene falt med 2,9 prosent fra 2022 til 2023. Samtidig økte prisveksten på både kjøretøy og transporttjenester. Prisene på flyreiser økte med 38,2 prosent i 2023, etter en økning på 20,9 prosent i 2022. På grunn av bortfall av målte priser ble prisene på flyreiser for deler av 2021 estimert.

Tabell 3.3 Konsumprisindeksen – varer og tjenester etter konsumgruppe

Vekt¹

Endring i prosent fra samme periode året før

2019

2020

2021

2022

2023

feb. 2024

Totalt

1000

2,2

1,3

3,5

5,8

5,5

4,5

01 Matvarer og alkoholfrie drikkevarer

121,4

1,0

3,2

-2,0

6,5

9,8

6,3

02 Alkoholdrikker og tobakk

39,0

2,7

2,7

-1,8

3,7

5,0

5,6

03 Klær og skotøy

48,0

1,0

-1,7

-1,3

0,6

3,8

6,9

04 Bolig, lys og brensel

239,4

1,9

-3,5

10,0

6,7

1,9

3,3

Herav:

Betalt husleie

44,2

1,8

1,5

1,3

2,2

4,0

4,3

Beregnet husleie

135,2

1,7

1,4

1,2

2,0

3,9

4,4

Elektrisitet, fyringsoljer oa. brensel

39,5

0,7

-27,2

65,2

20,6

-6,2

-2,0

Herav: Elektrisitet inkludert nettleie

34,9

0,7

-29,4

70,8

19,0

-7,1

-3,0

05 Møbler og husholdningsartikler

66,0

2,4

6,8

3,7

6,5

8,5

5,1

06 Helsepleie

34,1

2,6

2,9

3,0

2,5

3,7

4,1

07 Transport

147,5

3,0

1,6

2,1

8,9

7,1

2,5

Herav:

Kjøp av kjøretøy

62,2

1,1

1,8

2,0

4,3

7,4

0,3

Drift av personlige transportmidler

53,9

3,2

0,8

6,2

15,2

4,2

4,7

Transporttjenester

31,5

6,3

2,3

-4,5

6,4

13,0

3,2

08 Post- og teletjenester

20,1

3,2

4,8

1,5

1,0

5,6

1,4

09 Kultur og fritid

124,2

2,9

3,4

3,1

4,1

8,4

8,5

10 Utdanning

4,6

4,3

3,1

1,9

2,1

3,1

5,4

11 Hotell- og restauranttjenester

73,2

2,6

2,1

3,3

7,4

6,7

3,7

12 Andre varer og tjenester

82,5

1,4

3,6

2,6

2,5

2,0

3,1

¹ Vektene gjelder fra januar 2024 til desember 2024.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Prisene på post- og teletjenester steg med 5,6 prosent i 2023, etter en oppgang på 1,0 prosent i 2022. Teletjenester utgjør nær 80 prosent av denne konsumgruppen, og posttjenester knapt 3 prosent. Mens prisen på posttjenester økte med 2,4 prosent, økte prisen på teletjenester med 5,5 prosent. Prisene på teleutstyr økte med 6,4 prosent fra 2022 til 2023, etter et fall på 1,7 prosent i 2022. Teleutstyr er i stor grad importert, og prisveksten bør derfor ses i sammenheng med bevegelser i kronekursen. Som for andre importvarer vil prisutviklingen også avhenge av blant annet norsk kostnadsutvikling og prisnivået i land som står for mye av produksjonen.

Prisene på konsumgruppen kultur og fritid økte med 8,4 prosent i 2023, etter en vekst på 4,1 prosent året før. Dette må blant annet ses i sammenheng med svak kronekurs. Prisene på kulturtjenester har økt med hele 10 prosent og prisene på pakketurer med 20,1 prosent, opp fra henholdsvis 4,1 og 10,6 prosent i 2022. Også IT-utstyr har økt markert i pris med en vekst på 9,9 prosent fra 2022 til 2023.

Prisene på hotell- og restauranttjenester økte med 6,7 prosent i 2023, etter en vekst på 7,4 prosent i 2022. Nedgangen i prisvekst må ses i sammenheng med at prisveksten på overnattingstjenester var vesentlig lavere i 2023 enn i 2022. I 2022 økte disse prisene med 16,0 prosent, mens prisene økte med 2,4 prosent i 2023. Prisene på restauranttjenester økte derimot med 7,4 prosent i 2023, opp fra en vekst på 6,1 prosent i 2022.

3.2 Anslag på konsumprisutviklingen i 2024

For å anslå prisutviklingen framover har Beregningsutvalget som vanlig gjennomført beregninger med SSBs makroøkonomiske modell KVARTS.[13]

3.2.1 Forutsetninger for modellberegningene

Det er flere økonomiske størrelser som bestemmes utenfor KVARTS-modellen og som legges til grunn for beregningene. Historien har vist at det er fem størrelser i modellen som har vært særdeles viktige for inflasjonsutviklingen. Dette gjelder kronekursen, konsumpriser i euroområdet, prisen på bearbeidede importvarer, råoljeprisen og elektrisitetsprisen. I det følgende redegjør vi for TBUs anslag for disse størrelsene, se tabell 3.4.

De fem størrelsene i tabell 3.4 påvirker prisene på importerte varer og tjenester på ulike måter og utviklingen i importpriser er viktig for den samlede prisutviklingen i Norge. Konsumprisindeksen definerer rundt 30 prosent av produktene som importerte konsumvarer. Prisene på disse varene inneholder imidlertid også betydelige hjemmekostnadselementer i form av varehandelens bruttoavanser og avgifter, samt transportmarginer. Samtidig er det direkte og indirekte import knyttet til produktinnsatsen i produksjonen av varer og tjenester som leveres fra norske næringer. Derfor har priser på importert produktinnsats også betydning for norske konsumpriser.

Prisutviklingen på importerte konsumvarer (i norske kroner) påvirkes av utviklingen i kronekursen. Usikkerheten om utviklingen i valutakursen er alltid stor. Det legges til grunn for beregningene at kronekursen, målt ved den importveide kronekursen, videreføres basert på den gjennomsnittlige kursen i perioden 16. februar–7. mars 2024. Kronen vil på årsbasis da styrkes med 0,8 prosent fra 2023 til 2024, jf. tabell 3.4.

Tabell 3.4 Viktige forutsetninger for KVARTS-beregningen av konsumprisvekst fra 2023 til 2024. Prosentvis vekst fra året før

2023

2024

Importveid valutakurs¹

8,6

-0,8

Konsumpriser i euroområdet

5,4

2,2

Priser på bearbeidede importvarer²

6,3

2,0

Råolje i USD³

-17,0

-2,1

Elektrisitetspris⁴

-7,2

-5,1

Årstallene er konvertert fra kvartalsfrekvens.

¹ Basert på en videreføring av den gjennomsnittlige kursen i perioden 16. februar–7. mars 2024. Negativ endring betyr appresiering/styrking av norske kroner.

² Importpriser for bearbeidede industrivarer, i utenlandsk valuta sammenveid med vekter beregnet på grunnlag av import fra Norges 24 viktigste handelspartnere.

³ Anslaget er basert på gjennomsnittlig terminpris i perioden 16. februar–7. mars 2024 og reflekterer at oljeprisen faller fra 82,0 dollar per fat i 2023 til 80,3 dollar per fat i 2024.

⁴ Prisen på elektrisk kraft inkludert nettleie som husholdningene betaler ifølge KPI. Basert på en videreføring av den gjennomsnittlige kursen i perioden 15. februar–7. mars 2024.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Prisutviklingen på importerte konsumvarer påvirkes også av prisutviklingen i utlandet. Økte priser i utlandet betyr høyere kostnader for norske importører selv om kronekursen ikke endrer seg. Prisøkningene, eller inflasjonen, har falt i mer enn ett år hos mange av Norges viktigste handelspartnere, se nærmere drøfting i kapittel 5. Prisene på bearbeidede importvarer hos handelspartnerne, som er en viktig kostnadskomponent, økte 6,3 prosent i 2023 og ventes å øke med 2,0 prosent i 2024. Konsumprisveksten i euroområdet falt fra 8,4 prosent i 2022 til 5,4 prosent i 2023. Selv om prisstigningen har falt var den i fjor likevel langt høyere enn inflasjonsmålet til den europeiske sentralbanken på 2 prosent. Ifølge Consensus Forecasts fra januar i år ventes det at inflasjonen i euroområdet faller videre og blir 2,2 prosent i 2024. TBU har lagt anslaget for inflasjonen i euroområdet fra Consensus Forecasts til grunn i modellberegningene nedenfor.

Økende risiko knyttet til krigen i Midtøsten har bidratt til økt volatilitet i oljeprisen, som fortsatt befinner seg på et høyt nivå. Framtidsprisene på olje har vist seg å være godt egnet til å anslå utviklingen i de faktiske prisene.[14] I modellberegningene har utvalget lagt til grunn gjennomsnittlig terminpris i perioden 16. februar–7. mars 2024. Markedet for framtidspriser indikerer at oljeprisen (Brent Blend), målt i dollar, faller som årsgjennomsnitt fra 82 dollar per fat i 2023 til 80,3 dollar per fat i 2024, en reduksjon på 2,1 prosent. Lavere oljepris slår ut i konsumprisene først og fremst gjennom priser på drivstoff og andre transportkostnader. Reduserte drivstoffpriser reduserer også produksjonskostnadene i annen norsk vare- og tjenesteproduksjon, noe som isolert sett bidrar til lavere priser generelt.

Elektrisitetsprisen som husholdningene betaler består av prisen på kraft, strømstøtte, skatter, avgifter og nettleie. Den gjennomsnittlige spotprisen for kraft i Norge ble mer enn halvert fra 2022 til 2023. Gjennomgående var prisene høyest i Sør-Norge. Gjennomsnittlige spotpriser falt fra 1. til 2. kvartal 2023. Mye nedbør og vind førte til stor uregulert kraftproduksjon og ytterligere prisfall fra sommeren og utover høsten, der ekstremvær i perioder bidro til svært lave spotpriser. Med en kald værtype tok spotprisene seg opp igjen fra oktober og ut året, før de gjennomgående falt litt fra desember i fjor til januar i år i alle norske prisområder. Europa starter 2024 med 986 TWh lagret gass – 52 TWh mer enn for ett år siden. Europas gasslagre var ved inngangen til året 86,5 prosent fulle. Kombinasjonen av lave gasspriser og billigere CO₂-kvoter har senket produksjonskostnadene for gasskraft i Europa. Framtidsprisene indikerer at prisene på gasskraft vil holde seg rundt dagens nivå, som er betydelig lavere enn rekordnoteringene i 2022. De reduserte gassprisene har smittet over på prisen på nordiske framtidskontrakter for elektrisitet, som har falt betydelig siden inngangen av desember. Utviklingen i spotprisen og i terminprisene på elektrisitet indikerer at elektrisitetsprisene inkludert nettleie vil falle en del fra 2023 til 2024. For utviklingen i spotprisene på elektrisitet har utvalget lagt til grunn gjennomsnittlig terminpris i perioden 15. februar–7. mars 2024.

I beregningen er støtteordningen for strømbruk i husholdningene hensyntatt. I tråd med Stortingets vedtak er det lagt til grunn at strømstøtte til husholdningene i hele 2024 skal basere seg på spotprisen time for time, og at det blir 90 prosent fradrag på spotpris over 73 øre/kWh hele året, med et månedlig forbrukstak på 5 000 kWh. Terskelverdien for å motta strømstøtte er hevet fra 70 til 73 øre per kWh fra 2023 til 2024, mens den for øvrig er noe forsterket fra i fjor da strømstøtten i januar-august ble basert på månedlige gjennomsnittpriser. Satsen for gjennomsnittlig strømstøtte var i 2023 90 prosent, med unntak av april og mai hvor satsen var 80 prosent. Til grunn for prognosen anslås gjennomsnittspriser per måned og prisområde basert på terminpriser. Selv med en forholdsvis lav månedlig gjennomsnittspris for et prisområde har vi så langt observert at det er timer i måneden som kvalifiserer til strømstøtte. For 2024 er det beregningsteknisk lagt til grunn at strømstøtten øker lineært i intervallet 43–103 øre som funksjon av gjennomsnittlig månedspris per kilowattime. For terminpriser over 103 øre legger vi til grunn at alle timene i måneden er over terskelverdien for å motta strømstøtte, mens for anslått gjennomsnittspris under 43 øre mottas ingen strømstøtte. Terminmarkedet indikerer ved inngangen til mars at gjennomsnittlig spotpris over alle prisområder i 2024 blir 53 øre/kWh uten strømstøtte og 47 øre/kWh etter at strømstøtten er fratrukket. Gjennomsnittlig strømstøtte beregnes med dette til 6 øre/kWh uten moms over alle prisområder.

I beregningene i KPI skilles det mellom ulike kontraktstyper, der spotpriskontrakt er mest vanlig. Det har tradisjonelt også vært et stort innslag av variabelpriskontrakter som normalt følger spotprisen med et tidsetterslep. Andelen husholdninger med variabelpriskontrakter har falt fra 20 prosent ved utgangen av 2021 til om lag 2 prosent ved utgangen av 2023, slik at denne kontraktstypen nå er av mindre betydning enn tidligere. I prognosen tas også hensyn til at husholdningenes elektrisitetsforbruk til hytter og fritidshus ikke kvalifiserer til strømstøtte og det er lagt til grunn at prisen på dette forbruket følger spotprisen.

Reguleringsmyndigheten for energi i NVE (RME) har fastsatt en inntektsramme for ordinære nettselskaper unntatt Statnett på 24,9 milliarder kroner for 2024, mot en inntektsramme på 25,3 milliarder i 2023. Inntektsrammen begrenser hvor mye nettleie nettselskapene kan hente fra kundene sine. Nettselskapene har de siste årene hatt en betydelig økning i sine kostnader knyttet til tap i overføringsnettet der tapene dekkes til markedspriser. For å redusere sannsynligheten for økt nettleie trådte en midlertidig forskrift om bruk av flaskehalsinntekter i kraft 1. november 2022. Formålet med forskriften er å redusere sannsynligheten for økt nettleie på grunn av høye kraftpriser gjennom omfordeling av flaskehalsinntekter. Flaskehalsinntekter oppstår på grunn av prisforskjeller mellom ulike prisområder, og tilfaller i utgangspunktet Statnett. I 2022 og 2023 overførte Statnett totalt 8,5 milliarder kroner til underliggende nettselskaper i hele landet som følge av den midlertidige ordningen, og dette har bidratt til å dempe prisøkningene på nettleie. Reguleringsmyndigheten for energi i NVE (RME) har vedtatt at Statnett ikke skal utbetale flaskehalsinntekter til underliggende nettselskaper i 1. kvartal 2024. Som følge av usikkerhet knyttet til omfanget av flaskehalsinntekter er usikkerheten knyttet til prisutviklingen på nettleie større enn vanlig.

Delindeksen for nettleien i KPI viser en gjennomsnittlig 12-månedersvekst på 15 prosent inkludert forbruksavgift på elektrisitet i januar og februar. Med en vekst på 3,8 prosent fra fjoråret bidrar forbruksavgiften til å dempe veksttakten i nettleien. Uten avgifter steg 12-månedersveksten i nettleien gjennomsnitt med om lag 18,5 prosent i januar og februar. Vi har foreløpig lagt til grunn at nettleien eksklusive avgifter stiger med i gjennomsnitt 18,5 prosent fra 2023 til 2024. Med et større innslag av avgifter fra april og ut året blir den prosentvise økningen i nettleien inkludert avgifter i underkant av 14 prosent fra 2023 til 2024. Med spotprisene og strømstøtten som ligger til grunn i beregningen anslås kraftprisen inkludert merverdiavgift å falle i underkant av 18 prosent målt med KPI-indeksen som årsgjennomsnitt. Et fall i spotprisen bidrar til lavere kraftpris på forbruket i hytter og fritidshus. Variabelpriskontraktene hadde betydelige høyere priser enn spotpriskontrakter forrige år. Et lavere innslag av variabelpriskontrakter trekker gjennomsnittprisen til husholdningene ned. Samlet legger vi til grunn at elektrisitetsprisen inkludert nettleie og avgifter går ned med 5,1 prosent fra 2023 til 2024.

3.2.2 Modellresultater

I KVARTS antas virksomheter å sette prisene som et påslag på sine marginalkostnader med en varierende grad av tidsforsinkelse i tilpasningen. Beregningene er gjennomført med KVARTS i mars 2024 og viser at lønnskostnader per produsert enhet vil øke med 4,9 prosent i 2024, litt lavere vekst enn i 2023. Mens redusert arbeidsproduktivitet bidro til å trekke lønnskostnadene per produserte enhet opp i fjor viser beregningene at økt produktivitetsvekst i 2024 bidrar til å trekke ned veksten i lønnskostnader per produsert enhet i år.

Et sentralt punkt for inflasjonsutviklingen her hjemme er gjennomslaget fra internasjonale priser og kronekursen på import- og konsumpriser målt i norske kroner. Endringer i kronekursen påvirker konsumprisene med et tidsetterslep. Dette skyldes dels tregheter i gjennomslaget fra kronekursen til importpriser og dels tregheter i gjennomslaget fra endrede importpriser til endrede konsumpriser. Det første må blant annet ses i lys av at det er kostnader forbundet med å justere prisene, samt at langvarige kontrakter og valutasikring bidrar til at virksomhetenes innkjøpspriser i perioder er upåvirket av kronekursen. Beregningene viser en vekst i importprisene for tradisjonelle varer med 1,8 prosent fra 2023 til 2024. Importprisveksten for de konsumrelaterte importvarene, som foredling av jordbruks- og fiskeprodukter, drikkevarer, diverse industriprodukter og matvarer mv, ventes å øke med 2,8 prosent fra 2023 til 2024.

Tabell 3.5 Modellresultater. Beregnet vekst i viktige kostnadskomponenter

2023

2024

Lønnskostnader per produserte enhet¹

7,4

4,1

Importpriser, tradisjonelle varer

5,8

1,8

– Konsumrelaterte importvarer²

8,9

2,8

Avanse (prispåslag), varehandelen

6,4

3,5

¹ I næringsvirksomhet i Fastlands-Norge

² Importpriser for foredlede jordbruks- og fiskeprodukter, drikkevarer og tobakk, tekstil- og bekledningsprodukter, diverse industriprodukter, verkstedprodukter, biler mv. og matvarer og råvarer målt i norske priser.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Gjennomslaget fra importpriser til konsumpriser påvirkes av flere forhold. For eksempel kan stor konkurranse om kundene bidra til at importører, i håp om å beholde markedsandeler, ikke endrer prisene sine fullt ut når innkjøpsprisene øker som følge av svakere krone. At endringer i innkjøpsprisene påvirker prisene på konsumvarer med betydelig tidsetterslep, har også sammenheng med utviklingen i varehandelsleddet.

Varehandelsavansene representerer prisen på den tjenesten varehandelsnæringen yter i distribusjonen av produkter fra leverandør til norske mottakere. I modellgrunnlaget som bygger på nasjonalregnskapet, er avansen definert som påslaget på varehandelens innkjøpspriser. I foreløpige nasjonalregnskap for 2023 er utviklingen i prisen på avanseproduksjonen beregnet ved hjelp av priskryssløpet som gir sammenhengen mellom en vare og de relevante prisene som inngår i prisen til bruker, dvs. produsent- og importpriser samt KPI. Det forutsettes ellers faste forhold mellom norsk produksjon og import av varen, tilsvarende som beregnet i siste endelige årsregnskap.

I 2023 økte avansene litt mer enn veksten i KPI samlet, men mindre enn veksten i prisene på alle de produktene som omsettes gjennom varehandelen. Kostnadsveksten var høyere enn veksten i avansene. Ifølge KVARTS er avansene i hovedsak bestemt som et veid snitt av utviklingen i kostnader og priser på varer som omsettes gjennom varehandelen.[15] En markert lavere vekst i både importpriser og lønnskostnader per produsert enhet medfører at veksten i avansene nesten halveres fra 2023 til 2024, og ifølge beregningene øker avansene i varehandelen med 3,5 prosent i 2024.

Modellberegningen gir en vekst på 4,1 prosent for KPI og 4,4 prosent for KPI-JAE, se tabell 3.6. Firekvartalersveksten i KPI-JAE nådde en topp i 2. kvartal 2023 på 6,7 prosent. I beregningen faller den underliggende inflasjonen fra 5,1 prosent i 1. kvartal til 3,7 prosent i 4. kvartal 2024. Fallende elektrisitetspriser medfører at veksten i KPI blir lavere enn veksten i KPI-JAE.

Tabell 3.6 Modellresultater. Beregnet vekst i KPI og KPI-JAE i 2024 og virkninger av enkelte endringer i noen sentrale forutsetninger.¹ Vekst i prosent fra samme periode året før og virkninger i prosent av prognosebanen

1. kv.

2. kv.

3. kv.

4. kv.

Året

KPI

4,6

4,1

4,1

3,6

4,1

KPI-JAE

5,1

4,8

4,0

3,7

4,4

Virkninger på KPI av 10 prosents økning i:

– Kronekurs

0,8

1,5

1,3

1,6

1,3

– Konsumpriser i euroområdet²

0,2

0,3

0,3

0,3

0,3

– Priser på bearbeidede importvarer

0,8

1,2

1,1

1,1

1,1

– Råoljepris i USD

0,1

0,2

0,2

0,2

0,2

– Elektrisitetspris

0,4

0,4

0,5

0,5

0,5

¹ Beregningene er gjort med eksogen rente og valutakurs.

² I KVARTS er konsumprisene i euroområdet en indikator for internasjonal prisvekst som også påvirker prisutviklingen på bearbeidede importvarer. I beregningen er denne kanalen slått av ettersom virkninger av økte priser på bearbeidede importvarer også framkommer av tabellen.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Kilen mellom KPI og KPI-JAE påvirkes også av avgiftsopplegget og subsidier (strømstøtte). I vedtatt statsbudsjett motvirkes økte klimaavgifter på drivstoff i noen grad av reduserte veibruksavgifter. Samlet bidrar politikktiltakene til en oppgang i drivstoffkostnadene i 2024. Drivstoffprisene følger i stor grad råoljeprisen med påslag av avgifter. Prisøkningene som følger fra politikktiltakene motsvares i beregningene av en nedgang i råoljeprisen i norske kroner, slik at pumpeprisene anslås å bli om lag uendret som årsgjennomsnitt fra 2023 til 2024. Regjeringen har forsterket strømstøtten og elavgiften er også i år redusert i perioden januar–mars med en sats på 9,51 øre/kWh, mens den fra april og ut året er 16,44 øre/kWh. Samlet innebærer dette at elavgiften på elektrisitet øker med 3,8 prosent fra 2023 til 2024. Energivarene bidrar med disse forutsetningene til å redusere KPI-veksten i prognosen med 0,3 prosentpoeng målt som differansen mellom KPI konsumprisindeksen uten energivarer (KPI-JE).

I vedtatt statsbudsjett for 2024 prisjusteres de fleste andre særavgifter med om lag 3,8 prosent. Avgiftsfordelen for ladbare hybridbiler i engangsavgiften er avviklet, men dette betyr lite med en stor andel elbiler i bilkjøpene. Med konsumprisanslaget som ligger til grunn i utvalgets prognose anslås avgiftsøkninger på andre varer enn energivarer å virke nøytralt på KPI-veksten i 2024 målt med differansen mellom KPI-JAE og KPI-JE. Den samlede kilen mellom KPI og KPI-JAE blir dermed -0,3 prosentpoeng.

Det er stor usikkerhet i prisvekstanslaget. Usikkerheten er spesielt knyttet til utviklingen i kronekursen, energiprisene og internasjonal prisvekst. Tabell 3.6 gjengir også modellberegninger som viser hvordan endrede forutsetninger for de sentrale økonomiske størrelsene angitt i tabell 3.1 påvirker det samlede prisnivået i forhold til referansebanen. Dersom kronekursen blir 10 prosent svakere i hvert kvartal enn det som er lagt til grunn, vil det bidra til å endre samlet prisvekst med 1,3 prosentpoeng i 2024. Dersom inflasjonen i euroområdet øker med 10 prosent bidrar det til å øke samlet prisvekst med 0,3 prosentpoeng. I KVARTS er konsumprisene i euroområdet en indikator for internasjonal prisvekst som blant annet påvirker prisutviklingen på bearbeidete importvarer målt i utenlandsk valuta. I beregningen er denne kanalen imidlertid slått av ettersom tabellen også viser den isolerte virkningen av økte priser på bearbeidete importvarer. Hvis prisene på bearbeidete importvarer øker med 10 prosent øker samlet prisvekst med 1,1 prosentpoeng. Effekten av økte verdensmarkedspriser er litt tregere enn gjennomslaget fra valutakursen som følge av at utenlandske leverandører tar hensyn til konkurransesituasjonen i Norge i sin prissetting.[16] Alle beregningene i tabellen er gjennomført med eksogen rente og valutakurs. I kapittel 5 i Bjertnæs mfl. (2023) er betydningen av endret rente og valutakurs analysert i forbindelse med økte internasjonale priser.[17] Dersom oljeprisen blir 10 prosent høyere enn lagt til grunn, viser beregningene i tabell 3.6 at det vil endre samlet prisvekst med 0,2 prosentpoeng. Hvis elektrisitetsprisene som både husholdninger og virksomheter står overfor blir 10 prosent høyere enn lagt til grunn, vil det endre samlet prisvekst med 0,5 prosentpoeng. Selv om usikkerheten er stor, blir husholdningene i betydelig grad skjermet for ytterligere økning i prisen på elektrisk kraft gjennom strømstøtteordningen, noe som isolert sett reduserer sannsynligheten for at prisveksten blir trukket opp av høyere elektrisitetspriser.

3.2.3 Utvalgets anslag på konsumprisveksten i 2024

Basert på forutsetningene omtalt ovenfor, gir beregningen med KVARTS-modellen en vekst i KPI på 4,1 prosent fra 2023 til 2024. Slike modellbaserte beregninger vil alltid være usikre. Med bakgrunn i de beregningene som er foretatt og ovennevnte vurderinger, anslår Beregningsutvalget en vekst i KPI på 4,1 prosent i 2024.

Figur 3.6 KPI og KPI-JAE. Prosentvis vekst fra samme kvartal året før¹

¹ Den heltrukne linjen illustrerer faktisk utvikling, mens stiplet linje er prognose.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Boks 3.1 Dekomponering av TBUs prognoseavvik for KPI i 2023

TBU anslo 13. mars i fjor en vekst i KPI fra 2022 til 2023 på 4,9 prosent. Faktisk vekst i KPI ble 5,5 prosent, dvs. 0,6 prosentpoeng høyere. I tidsrommet 2001–2022 er det registrert 8 tilfeller der prognoseavviket, målt i absolutte termer, har vært like stor eller større enn i 2023, se boks 3.2. TBUs prognoseavvik for KPI i 2023 var av samme størrelsesorden som prognoseavvikene til andre prognosemiljøer, se boks 3.3.

Tabell 3.7 viser anslagene fra TBU i mars 2023 samt den faktiske utviklingen, både for KPI som helhet, men også for fem størrelser som historisk har vist seg å være særdeles viktige for inflasjonsutviklingen. Dette gjelder kronekursen, konsumpriser i euroområdet, prisen på bearbeidede importvarer, råoljeprisen og elektrisitetsprisen. I tillegg viser tabellen det samlede bidraget knyttet til at anslagene for de fem forklaringsfaktorene avvek fra den faktiske utviklingen. Analysen er gjennomført ved hjelp av den makroøkonomiske modellen KVARTS som også ble brukt for å lage KPI-anslagene i fjor. Den nederste raden viser avvik som følge av andre forhold enn de fem størrelsene nevnt ovenfor.

Dekomponeringen i tabellen viser at svekkelsen av kronen var den viktigste grunnen til at inflasjonen ble høyere enn anslått i mars i fjor. De fire øvrige variablene ble om lag som anslått. Samlet bidro alle de fem forklaringsfaktorene til å trekke opp inflasjonen med 0,3 prosentpoeng. Andre forhold enn de fem analysert i tabell 3.4 har til sammen bidratt til å trekke opp inflasjonen med ytterligere 0,3 prosentpoeng. Denne restposten inkluderer bidrag fra avvik i anslag for andre variabler, avrundinger og avvik som oppstår ved at KVARTS representerer en forenklet beskrivelse av virkeligheten og ikke fanger opp alle mekanismene som til enhver tid gjør seg gjeldende i norsk økonomi. En del av restposten for 2023 kan tilskrives at både importprisene og påslaget på hjemmemarkedsprisene økte markert mer enn det modellen kan forklare basert på endringer i kronekursen, prisutviklingen internasjonalt og endringer i virksomhetenes øvrige variable kostnader, se boks 2.2 Økonomiske Analyser 3/2023.

Tabell 3.7 Konsumprisindeksen. Dekomponering av prognoseavviket for 2023. Prosentvis vekst fra året før og bidrag i prosentpoeng

Anslag TBU (mars)

Endelig tall

Avvik m/bidrag

KPI

4,9

5,5

0,6

Importveid kronekurs¹

5,7

8,6

0,4

Konsumpriser i euroområdet

5,5

5,5

0

Priser på bearbeidede importvarer

5,8

6,3

0,1

Råoljepris i USD²

-16,5

-17,0

0

Elektrisitetspris

-4,2

-7,2

-0,1

Alle fem forklaringsfaktorer³

-

-

0,3

Annet⁴

-

-

0,3

Årstallene er konvertert fra kvartalsfrekvens

¹ Inkluderer utviklingen for NOK per euro og NOK per USD.

² Anslag basert på terminpriser i USD.

³ Summen av de enkelte forklaringsfaktorene avviker fra summen som følge av sammensetningseffekter.

⁴ Inkluderer bidrag fra avvik i anslag for andre variabler, avrundinger og avvik som oppstår ved at KVARTS representerer en forenklet beskrivelse av virkeligheten.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Boks 3.2 Om TBUs prognoser for konsumprisveksten

TBU lager prognoser for årlig vekst i både konsumprisindeksen (KPI) og konsumprisindeksen justert for avgiftsendringer og uten energivarer (KPI-JAE). I denne boksen evalueres nøyaktigheten av TBUs tidligere prognoser publisert i utvalgets mars-rapporter mot historiske tall for konsumprisveksten publisert av Statistisk sentralbyrå. Figur 3.7 sammenligner de faktiske inflasjonstallene med TBUs prognoser fra 2001 til 2023. TBUs prognoser har gjennomgående fanget opp både retningen og nivået på inflasjonsendringer. I de tre siste årene har imidlertid prognosen undervurdert konsumprisveksten, se boks 3.3. Avviket i 2022 på 2,5 prosentpoeng er det største avviket observert i perioden fra 2001 til 2023.

Figur 3.7 Beregningsutvalgets anslag på KPI-veksten og faktisk utvikling i KPI (2015=100)

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

En vanlig brukt metode for å teste om en prognose på KPI-inflasjonen er forventningsrett sammenlignet med den faktiske KPI-inflasjonen, er å studere det prosentvise avviket mellom faktisk og anslått inflasjon målt i prosentpoeng. En signifikant verdi forskjellig fra null i dette avviket ville indikere at prognosene systematisk avviker fra faktiske utfall og dermed at prognosene ikke er forventningsrette. Spesifikt tester vi om konstanten i ligningen:

Prognoseavvik = Konstant + Stokastisk restledd

signifikant avviker fra null. Estimatet på konstantleddet er 0,2 som betyr at i perioden 2001 til 2023 har TBUs KPI-anslag i gjennomsnitt vært to tiendels prosentpoeng for lavt, se også figur 3.8. Avviket må sees i sammenheng med den ekstraordinære og uforutsette høye inflasjonen i 2021, 2022 og 2023. Statistiske tester viser at feilen ikke er signifikant forskjellig fra null og de stokastiske restleddene har egenskaper som gjør at vi ikke forkaster en hypotese om at restleddene er normalfordelte og dermed kan TBUs inflasjonsprognose for KPI sies å være forventningsrett.¹

Den estimerte usikkerheten knyttet til disse prognosene indikerer at det i omtrent ett av ti tilfeller kan forventes et avvik fra TBUs KPI-anslag på mer enn 0,9 prosentpoeng. Det forutsettes her at alle avvik er uavhengige og distribuert i henhold til en Students t-fordeling, med null i forventet verdi og en konstant varians.

Figur 3.8 Avvik mellom beregningsutvalgets anslag på KPI og faktisk utvikling. Prosentpoeng

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

¹ En t-test ble anvendt for å evaluere om det gjennomsnittlige prognoseavviket er statistisk signifikant forskjellig fra null. Resultatene fra t-testen viste at p-verdien (0,171) er høyere enn det konvensjonelle signifikansnivået (0,05). Det er dermed ikke statistisk grunnlag for å forkaste nullhypotesen om at det ikke er noen signifikant forskjell mellom den faktiske inflasjonen og prognosen.

Boks 3.3 Store prognoseavvik i 2021, 2022 og 2023

TBUs prognoser har undervurdert konsumprisveksten i perioden 2021 til 2023. Gjennomsnittlig prognoseavvik for disse tre årene har vært på hele 1,3 prosentpoeng. Dette er mer enn dobbelt så mye som det gjennomsnittlige prognoseavviket i perioden fra 2001 til 2023, se boks 3.2.

Figur 3.9 sammenligner prognosene fra TBU med anslagene til Norges Bank, Finansdepartementet, SSB, og Consensus Forecasts (CF) samt den faktiske utviklingen i KPI-veksten fra 2021 til 2023. Anslagene til TBU ligger nær mars-prognosene til Norges Bank og SSB hvert av årene. CF anslagene ligger noe lavere. Anslagene fra Finansdepartementet ligger gjennomgående lavere enn anslagene til Norges Bank og SSB i 2021 og 2022. Øvrige aktører har altså undervurdert den faktiske inflasjonen på tilsvarende måte som TBU. Norges Bank, SSB og gjennomsnittet fra CF har alle revidert opp sine inflasjonsanslag gjennom hvert av årene i perioden 2021 til 2023. Med unntak av 2021 har Finansdepartementet også revidert opp sine inflasjonsanslag fra publiseringen av revidert nasjonalbudsjett i mai til publiseringen av nasjonalbudsjettet i oktober.

Opprevideringen av prognosene reflekterer at ulike forstyrrelser påvirket norsk økonomi gjennom disse tre årene. For årene 2021 til 2023 har TBU dekomponert prognoseavviket og tallfestet betydningen av fem størrelser som historisk har vist seg å være særdeles viktige for inflasjonsutviklingen, se boks 3.1 i denne og tidligere rapporter. De sentrale størrelsene er kronekursen, konsumpriser i euroområdet, prisen på bearbeidede importvarer, råoljeprisen og elektrisitetsprisen. I 2021 var prognoseavviket primært drevet av en økning i energiprisene. TBU la til grunn en forventet økning på cirka 30 prosent i elektrisitetsprisen for 2021, men den faktiske prisøkningen endte på 70,8 prosent. Isolert sett trakk dette opp inflasjonen med 1,4 prosentpoeng i dette året. I 2022 bidro krigen i Ukraina til ytterligere og uforutsett prisstigning på elektrisitet, samtidig som konsumprisene i euroområdet økte markert mer enn CF-anslagene som var lagt til grunn. En uforventet økning i energiprisene, konsumprisene i euroområdet samt priser på bearbeidede importvarer trakk inflasjonen opp med 1,6 prosentpoeng i 2022. Gjennom 2022 og i 2023 har dessuten en stadig svakere kronekurs bidratt til å øke konsumprisveksten. Den uforutsette svekkelsen av kronen har trukket opp konsumprisveksten med 0,5 prosentpoeng i 2022 og 0,4 prosentpoeng i 2023.

Figur 3.9 Prognoser på årlig konsumprisvekst. KPI. Prosent. 2021–2023

Kilder: Norges Bank, Statistisk sentralbyrå, Consensus Forecasts, Finansdepartementet og Beregningsutvalget

4 Frontfagsmodellen

Lønnsdannelsen i Norge følger frontfagsmodellen. Denne bygger på at en representativ del av konkurranseutsatt industri (frontfaget) forhandler om lønn først og at utfallet herfra fungerer som en norm for lønnsveksten i de forhandlingsområdene som følger etter.

Det er lønnsveksten i industrien for arbeidere og funksjonærer samlet som skal være normgivende for lønnsveksten i resten av økonomien. Ved forbundsvise hovedoppgjør er det Industrioverenskomsten mellom Norsk Industri i NHO og Fellesforbundet (LO) som utgjør frontfaget. Ved samordnede oppgjør foregår forhandlingene på hovedorganisasjonsnivå mellom LO og NHO for hele området samlet.

Modellen bidrar på den ene siden til å sikre at lønnsveksten i frontfaget er tilpasset frontfagets lønnsevne, dvs. utviklingen i produktivitet og relative priser i konkurranseutsatt næringsliv, og på den andre siden at frontfaget er konkurransedyktig i kampen om arbeidskraften med skjermet sektor.

Modellen, og høy grad av koordinering i lønnsdannelsen, bidrar til at verdiskapingen i frontfaget over tid fordeles jevnt mellom arbeid og kapital, at brede grupper får en likeartet lønnsutvikling over tid, og til en tilstrekkelig stor konkurranseutsatt sektor og dermed langsiktig balanse i utenriksøkonomien.

En viktig egenskap ved lønnsdannelsen i Norge er at den gir reallønnsfleksibilitet og motvirker at lønns- og prisspiraler får feste. Det bidrar til å minske behovet for innstramming i den økonomiske politikken, fordi arbeidsmarkedet vil kunne tåle et høyt sysselsettingsnivå uten at det gir høy lønnsvekst som bidrar til varig høy prisvekst. Koordinert lønnsdannelse gjennom frontfagsmodellen kan således gi et viktig bidrag til å holde arbeidsledigheten lav på varig basis.

Holden IV-utvalget (NOU 2023: 30) konkluderte med at det inntektspolitiske samarbeidet og samspillet i den økonomiske politikken har bidratt til en god og balansert utvikling i norsk økonomi over tid, med høy verdiskaping, lav arbeidsledighet og en tilstrekkelig god kostnadsmessig konkurranseevne. Utvalget sluttet opp om frontfagmodellen, og mener at det er viktig at det inntektspolitiske samarbeidet vedlikeholdes, for å møte de utfordringene vi står overfor.

Fra 2014 (etter NOU 2013: 13, Holden III-utvalget), har det samlet sett vært små avvik mellom frontfagsrammen og den faktiske samlede lønnsveksten i industrien.

Lønnskostnadenes andel av faktorinntektene er en sentral indikator for utviklingen i lønnsomheten og for fordelingen av verdiskapingen. Lønnskostnadsandelen i industrien varierer som følge av konjunkturbevegelser, men har likevel vært rimelig stabil over tid. Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall var lønnskostnadsandelen i norsk industri i 2023 på 71,6 prosent, men med stor variasjon mellom ulike områder. Til sammenligning har gjennomsnittet de siste ti årene vært rundt 81 prosent, gjennomsnittet de siste 20 årene har vært rundt 80 prosent, mens gjennomsnittet for alle årene etter 1970 har vært 81 prosent.

4.1 Frontfagsmodellen

Frontfagsmodellen ble formalisert som en økonomisk modell, ofte omtalt som hovedkursteorien, etter at Utredningsutvalget for inntektsoppgjørene la fram sin andre rapport høsten 1966. Bakgrunnen var Borten-regjeringens ønske om å bekjempe inflasjon uten økt arbeidsledighet gjennom å etablere en norm for lønnsveksten. Hovedkursteorien beskriver de makroøkonomiske trender som vil gjelde for lønns- og prisutviklingen i Norge på lang sikt. Et viktig utgangspunkt for hovedkursteorien er knyttet til lønnsomheten i konkurranseutsatt sektor. Konkurranseutsatt næringsliv gir valutainntekter som innebærer økte forbruksmuligheter gjennom internasjonal handel. Dersom kostnadsnivået i sektoren blir for høyt, vil den gradvis tape markedsandeler i eksport- og hjemmemarkedene, og valutainntektene kan bli lavere enn det som er tilstrekkelig for å finansiere ønsket import. Dersom kostnadsnivået blir for lavt, blir konkurranseutsatt sektor større enn det som kreves for å finansiere ønsket import, og produksjon og forbruk i skjermet sektor blir for lavt. Lønnsdannelsen kan bidra til å bevare konkurranseevnen ved å sikte mot at veksten i lønnskostnadene er konsistent med produktiviteten og prisene norsk konkurranseutsatt virksomhet står overfor. Dersom lønnsveksten er høyere i Norge enn i andre land, uten en tilsvarende høyere produktivitetsvekst eller bedring av relative priser, vil økende kostnadsnivå over tid svekke virksomheter som er utsatt for internasjonal konkurranse. Det vil igjen svekke mulighetene til å opprettholde varig høy sysselsetting.

Teorien innebærer dermed at et mål om full sysselsetting og balanse i utenriksøkonomien over tid stiller krav til størrelsen på konkurranseutsatt sektor, som bare kan oppfylles dersom lønnsomheten i slik virksomhet ikke er dårligere i Norge enn i utlandet. Forventet avkastning på investeringer i Norge (kapitalavkastningen) må da på lang sikt være på nivå med forventet kapitalavkastning hos våre handelspartnere. Hovedkursteorien peker på lønnskostnadsandelen[18] i industrien som en sentral indikator for utviklingen i lønnsomheten, og en stabil utvikling i lønnskostnadsandelen kan indikere en stabil lønnsevne og konkurransekraft i sektoren.

En annen sentral mekanisme i hovedkursteorien er at skjermet og konkurranseutsatt sektor konkurrerer om arbeidskraften. Hvis lønnsveksten over tid er lavere i en av sektorene, vil denne sektoren etter hvert få problemer med å rekruttere og holde på arbeidskraften, noe som vil gi behov for høyere lønnsvekst. For at begge sektorer skal kunne rekruttere ny arbeidskraft over tid, må lønnsveksten være om lag den samme. Siden lønnsveksten i konkurranseutsatt sektor blir bestemt av hensynet til konkurranseevnen overfor utlandet, betyr det at lønnsveksten i skjermet sektor må tilpasses lønnsveksten i konkurranseutsatt sektor.

Et lands konkurranseevne uttrykker evnen til å opprettholde en rimelig balanse i utenriksøkonomien over tid, samtidig som en har full og effektiv ressursutnyttelse og en akseptabel inntektsfordeling, se kapittel 8. Hovedkursteorien innebærer at lønnsnivået i konkurranseutsatt sektor knyttes direkte til lønnsevnen i denne delen av næringslivet. Lønnsevnen i sektoren er bestemt av produktpris målt i norske kroner og produktivitet i sektoren, siden både høyere produktprisvekst og høyere produktivitetsvekst vil øke lønnsomheten, og dermed også lønnsevnen. På lang sikt vil lønnsveksten i konkurranseutsatt sektor bli bestemt av summen av produktprisvekst og produktivitetsvekst for konkurranseutsatt sektor. Siden lønnsveksten over tid skal være den samme i begge sektorer, innebærer dette at lønnsveksten i skjermet sektor følger lønnsveksten i konkurranseutsatt sektor. Høyere produktivitetsvekst i konkurranseutsatt sektor vil gi høyere lønnsvekst i begge sektorer. I skjermet sektor vil høyere produktivitetsvekst gi lavere prisvekst i denne sektoren. Dette innebærer at lønnstakere i begge sektorer tar del i den reallønnsveksten som følger av produktivitetsvekst i begge sektorer i økonomien

Den koordinerte lønnsdannelsen i frontfagsmodellen kan bidra til lavere arbeidsledighet og høyere sysselsetting over tid, gjennom at partene legger vekt på industriens lønnsevne og således motvirker at lønns- og prisspiraler får feste selv med lav ledighet. Det bidrar også til at den økonomiske politikken kan være mer effektiv i å stabilisere økonomien når den utsettes for sjokk. Internasjonale sammenligninger viser at sysselsettingen er høyere og arbeidsledigheten lavere i land med koordinert lønnsdannelse enn i land uten en slik koordinering.[19] Frontfagsmodellen hviler blant annet på erkjennelsen av at lønnsdannelsen på lengre sikt har avgjørende betydning for nivået på arbeidsledigheten. Mens reallønnsutviklingen først og fremst er knyttet til produsentpris- og produktivitetsutviklingen internasjonalt, bestemmer lønnsdannelsen til hvilket nivå på arbeidsledigheten en slik balanse oppnås. Frontfagsmodellen bidrar til at en slik balanse oppnås med lav arbeidsledighet i Norge. Erfaringene fra Norge og andre land tilsier at høy nominell lønnsvekst uten bakgrunn i tilsvarende produsentpris- og produktivitetsvekst i all hovedsak slår ut i høyere inflasjon og økt arbeidsledighet på lengre sikt, og ikke i høyere reallønnsvekst.

Tradisjonelt har konkurranseutsatte næringer blitt assosiert med industrien, mens skjermede næringer har blitt assosiert med tjenesteproduserende næringer (varehandel, transporttjenester, offentlig sektor, finansiell tjenesteyting, annen privat tjenesteyting mv.). Økt globalisering, sterkere internasjonal konkurranse og lavere transportkostnader har imidlertid bidratt til at stadig større deler av norsk næringsliv utsettes for konkurranse fra utlandet.

Konkurranseutsatt sektor (k-sektor) består i prinsippet av bedrifter som produserer produkter som kan eksporteres/importeres, og som derfor konkurrerer mot utenlandske virksomheter. Bedrifter og virksomheter som ikke konkurrerer mot utenlandske virksomheter betegnes gjerne som skjermede, uavhengig av konkurransesituasjonen mellom slike bedrifter på det innenlandske markedet. Skjermede produkter kjennetegnes ved at de er lokale og må konsumeres i samme land som de produseres. Dermed eksisterer det praktiske og tekniske hindringer mot handel, i tillegg til politiske. Imidlertid har den teknologiske utviklingen kontinuerlig økt mulighetene for handel, og også politiske barrierer har blitt bygget ned. Det er nå svært få varer og tjenester som det teknisk sett ikke kan handles med internasjonalt, og det er lite av norsk markedsrettet virksomhet som ikke på en eller annen måte er utsatt for konkurranse fra utlandet. Skillet mellom k- og s-sektor i hovedkursteorien er stilisert, men likevel nyttig, siden enkelte sektorer i større grad enn andre er utsatt for konkurranse fra utlandet.

Oppgjørene i industrien har i mesteparten av etterkrigstiden vært retningsgivende for øvrige tariffområder i lønnsforhandlingene i Norge. Opplegget for forhandlingene bygger på at lønnsveksten må tilpasses det konkurranseutsatt sektor over tid kan leve med. Dette ivaretas ved at avtaleområder med stort innslag av konkurranseutsatt virksomhet både forhandler først (det såkalte frontfaget), og at resultatet fra disse danner en norm for andre avtaleområder. Frontfaget har tradisjonelt vært Industrioverenskomstens verksteddel ved forbundsvise oppgjør og bredere LO-NHO-områder, som industriarbeidere, ved sentrale oppgjør. Holden IV-utvalget pekte på at frontfaget må være representativt, slik at resultatet ivaretar interessene til andre konkurranseutsatte bransjer, og det må være operasjonelt, slik at rollen som frontfag kan håndteres på en god måte i lønnsforhandlingene. Utvalget mente at det nåværende frontfaget, Industrioverenskomsten, bygger på tariffavtaler og organisasjoner som er godt egnet til å fungere som frontfag.

Den norske lønnsforhandlingsmodellen innebærer stor grad av koordinering, der hovedorganisasjonene i arbeidslivet spiller en avgjørende rolle. Institusjoner som Kontaktutvalget og Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene støtter opp under koordineringen, ved at partene og myndighetene får en felles forståelse av situasjonen i norsk økonomi.

Holden IV-utvalget understreket at høy tariffdekning er en forutsetning for at koordineringen av lønnsdannelsen skal fungere, og for at frontfagmodellen fortsatt skal kunne ha bred oppslutning fremover. Organisasjonsgraden på arbeidstakersiden i Norge er på rundt 50 prosent, og har endret seg lite de siste 15 årene. Tariffavtaledekningen for alle arbeidstakere er for 2017 anslått til 69 prosent, 52 prosent i privat sektor og tilnærmet 100 prosent i offentlig sektor, se omtale i vedlegg 5. Tariffavtalene benyttes også som rettesnor i bedrifter som ikke formelt er bundet av avtalene.

Samtidig som flertallet av arbeidstakerne i Norge dermed er dekket av de sentrale forhandlingene, er det et betydelig antall som ikke er dekket av kollektive avtaler. Blant annet ledere og en stor andel av funksjonærene i industrien får sin lønn bestemt gjennom lokale lønnsforhandlinger. Dette var en viktig bakgrunn for at Kontaktutvalget den 22. januar 2003 la fram en felles erklæring om situasjonen foran mellomoppgjøret 2003. I denne erklæringen het det blant annet:

«(…) På denne bakgrunn er regjeringen og organisasjonene i arbeidslivet enige om følgende: At den samlede lønnskostnadsveksten i 2003 må tilpasses utfordringene i konkurranseutsatt næringsliv og arbeidet for full sysselsetting. I arbeidet for å nå dette målet er det avgjørende at alle grupper omfattes. Når det gjelder en nærmere vurdering av utfordringene for konkurranseutsatt sektor i årene framover vises det til det nedsatte ekspertutvalget.

Partene i arbeidslivet vil i forbindelse med mellomoppgjøret 2003: Arbeide for å få lønnsveksten i Norge mer på linje med utviklingen hos våre handelspartnere. Oppgjøret i 2003 må derfor ta utgangspunkt i den delen av næringslivet som er utsatt for konkurranse fra utlandet. Den samlede lønnsveksten som avtales sentralt og lokalt for disse sektorene må være normgivende for de rammer som forhandles i de øvrige oppgjørene.

Samtidig er det viktig at det innenfor disse rammene gis rom for endringer i relative lønninger som sikrer et velfungerende arbeidsmarked og en rettferdig lønnsutvikling. Arbeidsgiversiden i privat og offentlig sektor vil aktivt arbeide for en lønnsvekst hos lederne i virksomhetene som ligger innenfor rammene for det øvrige arbeidslivet. I kraft av sine eierposisjoner i næringslivet vil en også fra statens side arbeide for en slik utvikling.»

Boks 4.1 Holden IV-utvalget

Regjeringen Støre satte i januar 2023 ned et offentlig utvalg (Holden IV) som skulle vurdere utfordringer for lønnsdannelsen og norsk økonomi i lys av nye utviklingstrekk, samt drøfte hvordan frontfagsmodellen skal praktiseres for å møte utfordringene vi står overfor. Utvalget ble ledet av professor Steinar Holden. Øvrige medlemmer var representanter fra alle de åtte hovedorganisasjonene i arbeidslivet, myndighetene og uavhengige eksperter. Utvalget leverte sin innstilling (NOU 2023: 30) i desember 2023.

Utvalget pekte på frontfagsmodellen over tid har fungert godt, og at frontfagsrammen har vært en norm for lønnsveksten ellers i økonomien.

Utvalget konkluderte med at det inntektspolitiske samarbeidet og samspillet i den økonomiske politikken har bidratt til en god og balansert utvikling i norsk økonomi over tid, med høy verdiskaping, lav arbeidsledighet og en tilstrekkelig god kostnadsmessig konkurranseevne. Utvalget sluttet opp om frontfagmodellen, og mener at det er viktig at det inntektspolitiske samarbeidet vedlikeholdes, for å møte de utfordringene vi står overfor.

Utvalget peker på at koordinert lønnsdannelse demper lønnspresset ved et høyt sysselsettingsnivå, og gjør det mulig å oppnå høyere sysselsetting enn det som ville vært mulig med ukoordinert lønnsdannelse. Ifølge utvalget er en viktig egenskap ved lønnsdannelsen i Norge at den gir reallønnsfleksibilitet og motvirker at lønns- og prisspiraler får feste. Det bidrar til å minske behovet for innstramming i den økonomiske politikken, fordi arbeidsmarkedet vil kunne tåle et høyt sysselsettingsnivå uten at det gir høy lønnsvekst som bidrar til varig høy prisvekst.

Utvalget peker videre på at det er iboende interessemotsetninger i lønnsdannelsen, og at de spenninger dette skaper, forsterkes ved store og uventede omveltninger i økonomien. Utvalget mener at en koordinert lønnsdannelse gjennom frontfagsmodellen særlig viktig i slike tider.

Fra 2014 har det gjennomgående vært små avvik mellom frontfagsrammen og den faktiske samlede lønnsveksten i industrien. Etter utvalget vurdering har anslagene jevnt over vært troverdige ut fra den økonomiske situasjonen og informasjonen som foreslå på tidspunktet da anslaget ble gitt. I årene 2020–2022 var lønnsveksten høyere enn frontfagsrammen, og dette skapte spenninger i offentlig sektor som ligger tett på rammen. Utvalget pekte på at det reflekterte usikre økonomiske tider, og at det er viktig at modellen praktiseres tilstrekkelig fleksibelt til at systematiske skjevheter kan rettes opp over tid.

Utvalget vurderte også konsekvensene av store endringer i kronekursen for lønnsoppgjørene og den økonomiske utviklingen, og pekte på at det avhenger av den økonomiske situasjonen og varigheten på kronesvekkelsen. I 2023 forsterket svak kronekurs utfordringene ved den høye internasjonale prisveksten. Svakere kronekurs gir bedre lønnsomhet og bedre utsikter for konkurranseutsatt sektor og det øker importprisene. Utvalget pekte på at partene i arbeidslivet vanligvis legger liten vekt på kortsiktige svingninger i valutakursen, men dersom den svake kronekursen blir mer langvarig, vil det kunne trekke opp lønnsveksten. Da er det ifølge utvalget viktig at de sentrale aktørene har forståelse for lønnsdannelsens funksjonsmåte og politikkens reaksjonsmønstre. Frontfagsmodellen har selvkorrigerende mekanismer, som innebærer at høy lønnsvekst ikke behøver å være en indikasjon på at arbeidsledigheten er lavere enn det som er opprettholdbart på lengre sikt. Derfor er det viktig at den økonomiske politikken tar høyde for at det vil ta tid å få inflasjonen ned til målet uten en markert oppgang i ledigheten.

Utvalget mener det ikke er behov for å endre sammensetningen av frontfaget. Utvalget pekte på at frontfaget må være representativt, slik at resultatet ivaretar interessene til andre konkurranseutsatte bransjer, og det må være operasjonelt, slik at rollen som frontfag kan håndteres på en god måte i lønnsforhandlingene. Ifølge utvalget bygger Industrioverenskomsten på tariffavtaler og organisasjoner som er godt egnet til å fungere som frontfag.

Basert på beregninger fra SSB pekte utvalget på at en gradvis og jevn utfasing av petroleumsvirksomheten trolig vil gi begrensede omstillingskostnader for norsk økonomi. Utvalget trekker frem støttende finans- og pengepolitikk, samt en lønnsdannelse som ga lavere lønnsvekst og dermed bedre konkurranseevne, som viktige årsaker til at norsk økonomi kom godt gjennom oljeprisfallet i 2014.

Utvalget konkluderte videre med at lønnsdannelsen fortsatt bør innrettes i tråd med frontfagsmodellen, slik at konkurranseutsatt sektor holder seg tilstrekkelig stor. Selv om overskuddet på driftsbalansen overfor utlandet vil falle fremover grunnet lavere petroleumsinntekter, viser beregninger SSB har gjort for utvalget at det fremdeles vil være et betydelig overskudd på driftsbalansen i 2050. Ifølge utvalget tyder dette på at det trolig ikke vil være behov for en ytterligere forbedring av den kostnadsmessige konkurranseevnen fra nivået i 2022.

Utvalget pekte videre på at koordinering i lønnsdannelsen bidrar til mindre lønnsforskjeller, noe som kan gi insentiver til investeringer og modernisering, og føre til at bedrifter med lav produktivitet må avgi arbeidskraft til bedrifter med høyere produktivitet. Samtidig kan dette svekke arbeidstakernes insentiver til å øke sine kvalifikasjoner, og gjøre det vanskeligere å finne jobb for arbeidssøkere med lav eller usikker produktivitet. Utvalget mente derfor at det var avgjørende at både arbeidsgivere, partssamarbeidet og samfunnet ellers legger stor vekt på kompetanseutvikling for hele arbeidsstokken, og at utdanningssystemet tilrettelegger for en god balanse mellom tilbud og etterspørsel av arbeidskraft.

Utvalget pekte på at lønnsdannelsen vil utfordres fremover, blant annet fordi det blir større knapphet på arbeidskraft og økte behov innen helse- og omsorg. Frontfagsmodellen innebærer at lønnsveksten i store forhandlingsområder er om lag den samme over tid, noe som gir betydelig stabilitet i lønnsfordelingen. Ifølge utvalget er dette gunstig for å dempe konflikter i lønnsdannelsen, men det gir også mindre rom for lønn som mekanisme til endringer i fordelingen av arbeidskraft i økonomien. Utvalget viser til at omstillinger mellom næringer tidligere har blitt håndtert innenfor frontfagmodellen, og peker på ulike strategier for å utnytte arbeidskraften godt også i fremtiden, f.eks. gjennom tilgang på ledige jobber, bruk av utdannings- og kompetansepolitikken og mobilisering av arbeidskraft.

Utvalget mente at det var avgjørende at lønnsdannelsen fungerer på en måte som ikke undergraver de sentrale målene om høy sysselsetting og verdiskaping, lav arbeidsledighet, en balansert økonomisk utvikling og en rettferdig fordeling av inntektene. En situasjon med sterkt press i arbeidsmarkedet og endringer i relative lønninger kan ifølge utvalget lede til en «alles kamp mot alle» i arbeidsmarkedet, som kan føre til en høy prisvekst, større lønnsforskjeller og en svakere utvikling over tid. Utvalget mente at dette kunne lede til utfall som det store flertall taper på.

Samtidig pekte utvalget på at dersom det skulle bli en vedvarende og betydelig knapphet på arbeidskraft i en sektor, til tross for omfattende tiltak for å bøte på problemet, vil ikke det være bærekraftig. Lønnsdannelsen må ifølge utvalget være fleksibel nok til å understøtte en effektiv allokering av arbeidskraften, gi kvalitet i velferdstjenestene og gi rom for nødvendige strukturelle endringer.

Boks 4.2 Praktiseringen av frontfagsmodellen

Frontfagsmodellen innebærer at lønnsveksten i konkurranseutsatte virksomheter skal gjelde som en norm for øvrige forhandlingsområder. Dette ivaretas ved at avtaleområder med stort innslag av konkurranseutsatte virksomheter forhandler først (det såkalte frontfaget), og at dette oppgjøret danner en norm for andre avtaleområder. Sammensetningen av frontfaget kan endres over tid, og vil variere avhengig av om det er et forbundsvist eller samordnet oppgjør, eller et mellomoppgjør.

Ved forbundsvise lønnsoppgjør er det Industrioverenskomsten mellom Norsk Industri i NHO og Fellesforbundet i LO som utgjør frontfaget. Industrioverenskomsten har derfor en sentral posisjon i frontfagsmodellen og inntektsoppgjørene. I Industrioverenskomsten kan minstelønnssatser endres, og det kan gis generelle tillegg. De generelle tilleggene har i stor grad direkte gjennomslag i en rekke andre forhandlingsområder. Senere føres det lokale forhandlinger for arbeiderne, basert på de fire avtalte kriteriene; bedriftens økonomi, produktivitet, framtidsutsikter og konkurranseevne. I Industrioverenskomsten er det også et femte kriterium om bedriftens aktuelle arbeidskraftsituasjon. Tilleggene som gis, vil variere fra bedrift til bedrift. I samordnede lønnsoppgjør, det vil si ved samordnede hovedoppgjør og mellomoppgjør, foregår forhandlingene på hovedorganisasjonsnivå mellom LO og NHO og YS og NHO. Ved forhandlings- og meklingsslutt foreligger det sentrale resultatet for alle arbeideravtalene og enkelte funksjonæravtaler i og utenfor industrien.

Funksjonærene i industrien forhandler i all hovedsak lokalt, enten individuelt eller kollektivt. Funksjonærene utgjorde i 2023 om lag 45 prosent av sysselsettingen og 57 prosent av lønnsmassen i industrien. Også for funksjonærene vil størrelsen på de sentrale tilleggene i Industrioverenskomsten og de nevnte kriteriene være viktige føringer for de lokale forhandlingene.

I 2003 ga Kontaktutvalget en felles erklæring om at det var den samlede lønnsveksten som avtales sentralt og lokalt i de næringer som er utsatt for konkurranse fra utlandet, som må være normgivende for de rammer som forhandles i de øvrige oppgjørene. Kontaktutvalget bygget sin erklæring på NOU 2003: 13 Konkurranseevne, lønnsdannelse og kronekurs (Holden II-utvalget). Kontaktutvalgets vurdering innebærer at det er den samlede lønnsveksten i industrien, for både arbeidere og funksjonærer, som skal danne normen for etterfølgende oppgjør.

Siden de lokale forhandlingene foregår utover i tid, og basert på kriteriene nevnt over, vil utfallet av disse være noe usikre. I ettertid framkommer denne lønnsveksten i rapportene fra Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene (TBU), ved lønnsveksten for NHO-bedrifter i industrien samlet. Andre forhandlingsområder som skal følge normen fra frontfaget, må derfor basere seg på et anslag for den samlede årslønnsveksten i industrien. I NOU 2013: 13 Lønnsdannelsen og utfordringer for norsk økonomi (Holden III-utvalget) ble det enighet om at NHO, i forståelse med LO, bør gi et troverdig anslag for den samlede rammen for oppgjøret, inklusiv resultatet fra de lokale forhandlingene og overhenget fra året før. En troverdig ramme skal verken være gulv eller tak for lønnsveksten, men en norm som andre forhandlingsområder skal forholde seg til.

Ifølge en studie av Gjelsvik mfl. (2020)¹ har industrilønnen i Norge vært førende for lønnsutviklingen i annen privat virksomhet og i offentlig forvaltning, både før og etter innføringen av inflasjonsmålet. Fra 2014 har det samlet sett vært små avvik mellom frontfagsrammen og den faktiske samlede lønnsveksten i industrien, se kapittel 1.

¹ Gjelsvik, M., Nymoen, R. og Sparrman, V. (2020). Cointegration and structure in Norwegian wage – price dynamics

4.2 Lønnsomheten i norsk industri

Det er nær sammenheng mellom utviklingen i konkurranseevnen og lønnsomheten i næringslivet. Hovedkursteorien peker på lønnskostnadsandelen som en sentral indikator for utviklingen i lønnsomheten. Høyere lønnskostnader, lavere produsentpriser og svakere produktivitetsutvikling er faktorer som isolert sett bidrar til svekket konkurranseevne og lavere lønnsomhet. En slik utvikling vil innebære at en større andel av bedriftenes overskudd tilfaller lønnstakerne og mindre kapitaleierne. Lønnskostnadsandelen vil da gå opp, mens driftsresultatandelen[20] vil gå ned. Motsatt bidrar lavere lønnskostnader, høyere produsentpriser og sterkere produktivitetsutvikling isolert til bedret konkurranseevne og lønnsomhet. En slik utvikling vises ved en lavere lønnskostnadsandel og tilsvarende høyere driftsresultatandel.

Figur 4.1 viser utviklingen i lønnskostnadene som andel av netto faktorinntekter[21] i industrien i Norge og utvalgte handelspartnere siden midten av 1990-tallet. Lønnkostnadsandelen i Norge har historisk svingt med konjunkturene.

Nedgangen i lønnskostnadsandelen på første halvdel av 2000-tallet må trolig blant annet ses i sammenheng med den markerte bedringen i Norges bytteforhold. Betydelig oppgang i prisene på flere viktige norske eksportprodukter sammenfalt med økt import fra lavkostland, noe som bidro til nedgang i prisene på importerte konsumvarer og merkbar bedring i lønnstakernes kjøpekraft. Sammen med høy produktivitetsvekst ga dette grunnlag for sterk vekst både i bedriftenes overskudd og i reallønningene.

Etter å ha kommet ned i 73 prosent i 2006, økte lønnskostnadsandelen de to neste årene. I forbindelse med finanskrisen steg lønnskostnadsandelen i norsk industri markert i 2009, før den falt noe tilbake igjen i 2010. I perioden 2013–2021 var lønnskostnadsandelen mellom 80 og 86 prosent. I 2022 gikk lønnskostnadsandelen i industrien ned til 74 prosent, noe som ses i sammenheng med økte salgspriser på eksportrettede industrivarer og en relativt svak kronekurs. Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall var lønnskostnadsandelen i industrien 71,6 prosent i 2023.

Til sammenligning har gjennomsnittet de siste ti årene vært rundt 81 prosent, mens gjennomsnittet de siste 20 årene har vært rundt 80 prosent, jf. tabell 9.6.

Figur 4.1 Lønnskostnadsandeler i industrien¹

¹ Lønnskostnadsandelene er beregnet ved lønnskostnader dividert på netto faktorinntekter, dvs. at driftsresultatet er justert for kapitalslit.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Danmarks Statistik og Eurostat

Figur 4.1 viser også utviklingen i Sverige, Tyskland, Finland og Danmark. Når man sammenligner lønnskostnadsandelen med andre land, er det viktig å være oppmerksom på at ulik næringsstruktur i ulike land vil kunne gi nivåforskjeller i lønnskostnadsandelene mellom landene. I vedleggstabell 4.5 presenteres tall for netto lønnskostnadsandel for industrien i Norge og flere utvalgte land.

Lønnsomheten i ulike industrigrupper

Foreløpige tall viser at lønnsomheten i industrien, målt ved driftsresultatet, bedret seg fra 2022 til 2023, men varierer mye mellom industriområder. Eksempler på områder med sterk vekst i driftsresultatet er næringsmiddelindustri og metallvare- og annen verkstedindustri. Utviklingen i driftsresultatet beskrives i kapittel 9.2 Faktorinntekt og funksjonell inntektsfordeling. Det må understrekes at usikkerheten i foreløpige tall for driftsresultat er store, og revisjoner må regnes med, se boks 9.1 «Revisjoner i nasjonalregnskapet».

I figur 4.2 vises lønnskostnadsandelene over en 20-årsperiode[22] . I begynnelsen på 2000 var det en generell nedgang i lønnskostnadsandelene, men graden av nedgang varierer. Lønnskostnadsandelen i verkstedindustri og skipsbygging mv[23] var stabil fram til 2014, da den økte brått i takt med oljeprisfallet og svakere etterspørsel fra petroleumsnæringen. Fra 2016 til 2019 lå den godt over av 95 prosent, for så å falle gradvis til 85 prosent i 2023. Som gjennomsnittsnitt for 20-årsperioden 2004–2023 har den vært 86 prosent. Lønnskostnadsandelen i råvarebasert industri[24] , har variert mye og er også den gruppen som reagerer mest på de internasjonale konjunktursvingningene og internasjonale priser. Etter finanskrisen gikk lønnskostnadsandelen mye opp og lå noen år rundt 95 prosent før den falt til rundt 70 prosent i årene 2015–2018. I takt med de siste års økning i råvarepriser og bedring i bytteforholdet i handelen med utlandet, har lønnskostnadsandelen falt og den er foreløpig anslått til 60 prosent i 2023. Som gjennomsnitt for 20-årsperioden har lønnskostnadsandelen for gruppen vært 75 prosent. Øvrig industri[25] der næringsmiddelindustrien dominerer, hadde en høy lønnskostnadsandel i 2009, men deretter falt den gradvis i årene fram til om med 2017 da den stabiliserte seg rundt 75 prosent. De første anslagene for 2023, viser at andel falt betydelig og er foreløpig beregnet til 64 prosent. Regnet som gjennomsnitt for 20-årsperioden har lønnskostnadsandelen vært i underkant av 76 prosent.

I figur 4.2 vises lønnskostnadsandelen også for såkalte ikke-stedbundne industrinæringer. Typisk for ikke-stedbundne næringer er at de ikke er avhengige av norske naturressurser, og dermed relativt enkelt kan flyttes til andre land.[26] Ikke-stedbundne industrinæringer er sammensatt av grupper fra alle de tre andre industriaggregatene i figuren. Lønnskostnadsandelen i disse har i stor grad hatt samme forløp som verkstedindustri og skipsbygging mv. selv om lønnskostnadsandelen er på et på et lavere nivå. Regnet som gjennomsnitt for årene 2004–2023 er andelen 75 prosent.

Holden III-utvalget viste til at dersom konkurranseutsatt sektor skal bli stor nok samlet sett, vil man ha behov for et visst omfang av ikke-stedbundne næringer. Videre ble det slått fast at «I dag er det betydelig aktivitet i slike næringer, men for at den skal være stor nok også i framtiden, er det vanskelig å se for seg at kostnadsnivået korrigert for produktivitetsforskjeller i vid forstand kan være mye høyere i Norge enn hos våre handelspartnere».

Figur 4.2 Lønnskostnader i prosent av faktorinntekt for ulike industrigrupperinger.

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

4.3 Andre trekk ved den funksjonelle inntektsfordelingen

I Hovedkursmodellen påpekes det at en stabil utvikling i lønnskostnadsandelene kan indikere en stabil lønnsevne og konkurransekraft i sektoren, og dermed et normalnivå på eierinntekten.

Holden IV viste til at det internasjonalt er observert økt markedsmakt, fallende lønnsandeler og større ulikhet. Blant annet viser en studie fra OECD[27] at høyere profitt fra markedsmakt, og tilhørende høyere priser, kan påvirke fordelingen av formue og inntekt. Lønnskostnadsandelen som måler hvor stor andel av verdiskapingen i økonomien som tilfaller arbeidskraften og hvor mye som tilfaller kapitaleierne, har falt over tid i mange OECD-land. Det gir økende ulikhet og kan også påvirke den makroøkonomiske stabiliteten og utviklingen. SSB har sett nærmere på om slike forhold kan forklare svakere etterspørsel i Norge (Berg mfl., 2020[28] ). De har brukt ulike metoder for å se på om markedsmakten har økt, men konkluderer med at den har vært relativ stabil i perioden 1995–2018. Brubakk og Hagelund (2023) finner at prispåslaget økte betydelig i mange bransjer i Norge i perioden fra 1980 til 2019, men at dette i hovedsak ble motsvart av lavere kapitalkostnader, slik at lønnsandelen har falt mindre. Brubakk og Hagelund har ikke sett på virkninger på samlet etterspørsel.

De tradisjonelle lønnskostnadsandelene omfatter bare avlønning til lønnstakere. Selvstendig næringsdrivende vil i hovedsak ikke ta ut inntekten i form av lønn, men sitte igjen med et driftsresultat. Dette driftsresultatet skal dekke både godtgjøring til produksjonskapitalen og egen arbeidsinnsats. Andelen selvstendige har avtatt avtatt over tid, noe som da isolert sett bidrar til en økning i lønnskostnadsandelen.

Dersom man tar hensyn til arbeidsinnsatsen til selvstendig næringsdrivende, vil man få et klarere bilde av hvordan faktorinntekten fordeler seg på arbeid og godtgjøring av kapital. Lønnskostnadsandeler som er justert for selvstendige, dvs. lønnskostnaden inkluderer verdien av arbeidsinnsatsen til de selvstendige[29] , vises i figurene 4.3 og 4.4.

Figur 4.3 Lønnskostnader som andel av faktorinntekt med og uten verdien av selvstendiges arbeidsinnsats. Markedsrettet virksomhet Fastlands-Norge

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Figur 4.4 Lønnskostnader som andel av faktorinntekt med og uten verdien av selvstendiges arbeidsinnsats. Industri

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Lønnskostnadsandelen for markedsrettet virksomhet i Fastlands-Norge beveger seg i takt med konjunkturforløpet. Andelen uten justering for selvstendige hadde en topp i 1978 på 74 prosent, for deretter å falle svakt. Etter 2002 har andelen stabilisert ser rundt 68 prosent. Gjennomsnittlig lønnskostnadsandel for hele perioden fra 1970 er i underkant av 70 prosent. Når man justerer for selvstendige viser tallene at lønnskostnadsandelen for markedsrettet virksomhet har falt klart over tid. Den var 90 prosent på slutten av 1970-tallet og falt gradvis til 75 prosent i 2004. Etter dette har den holdt seg relativ stabil. Fallet i justert lønnskostnadsandel etter 1970 og fram til 2004, forklares i hovedsak av strukturendringer i næringslivet. I 1970 var 17 prosent av de sysselsatte selvstendig næringsdrivende, og over 60 prosent av disse var bønder eller fiskere. I 2004 var andelen selvstendige falt til 7 prosent, og av disse jobbet en tredel i primærnæringene.

Lønnskostnadsandelen for konkurranseutsatt industri var i gjennomsnitt rundt 81 prosent for perioden 1970–2023 og rundt 80 prosent de siste 20 årene. Det er relativt sett få selvstendige i industrien, og en justering for disse gir lite utslag i lønnskostnadsandelen.

5 Internasjonal økonomi

2023 har vært preget av geopolitisk uro, høy inflasjon og innstramming i pengepolitikken. Inflasjonen, målt ved 12-månedsveksten i konsumprisene, avtok klart gjennom fjoråret.

I USA var veksten sterk, og bredt basert mot slutten av fjoråret. Veksten i bruttonasjonalproduktet (BNP) i USA, 4. kvartal 2023 sammenlignet med samme kvartal året før, ble på over 3 prosent. I Europa, som ble særlig hardt rammet av høye energipriser i forbindelse med krigen i Ukraina, var nivået på BNP ved utløpet av fjoråret 0,2 prosent høyere enn ett år tidligere.

Foreløpige nasjonalregnskapstall viser at den økonomiske aktiviteten hos Norges 25 viktigste handelspartnere steg med 0,9 prosent i fjor. I år venter både IMF og OECD at BNP-veksten hos våre handelspartnere skal bli 1,3–1,4 prosent. Til sammenlikning var veksten hos våre handelspartnere 2,2 prosent som gjennomsnitt for årene 2010–19, altså i perioden mellom den internasjonale finanskrisen og pandemien.

5.1 Utviklingen i internasjonal økonomi den senere tid

De siste årene har både koronapandemien og Russlands fullskala krig i Ukraina, med tilhørende økte energi- og matvarepriser, bidratt til å dempe den økonomiske veksten og trekke opp inflasjonen. Den raske økingen i styringsrenten for å bekjempe inflasjonen har trukket i samme retning. Likevel har den økonomiske veksten gjennom andre halvår 2023 vært positiv i en del land, blant annet i USA. I Europa, som ble særlig hardt rammet av høye energipriser, stoppet veksten imidlertid opp. I både EU og USA er arbeidsledigheten lav og yrkesdeltakelsen høy. Inflasjonen, målt ved 12-månedsveksten i konsumprisene, avtok gjennom fjoråret.

Det er forventninger i finansmarkedene om at rentetoppen er nådd og at styringsrentene vil bli redusert utover i 2024. Mens markedsaktørene i starten av året ventet rentereduksjoner allerede i vår både i USA og euroområdet, har forventningene den siste tiden endret seg i retning av senere og færre rentenedsettelser. I resten av dette avsnittet gis en nærmere beskrivelse av den økonomiske utviklingen gjennom fjoråret, med vekt på våre viktigste handelspartnere. Utsiktene framover er nærmere omtalt i avsnitt 5.2.

I USA økte bruttonasjonalproduktet (BNP) i 4. kvartal i fjor ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall med 3,2 prosent regnet som årlig rate. Veksten var bredt basert. I USA var det positiv vekst i alle kvartalene i fjor. For EU-landene samlet var det nullvekst i 4. kvartal i fjor, ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall. Av de store økonomiene trakk særlig Tyskland ned veksten, med en nedgang i BNP på 0,3 prosent, i hovedsak som følge av svake investeringer. På den andre siden bidro Spania og Italia til å trekke opp veksten. Siden 4. kvartal 2022 har BNP i EU økt med 0,2 prosent.

Figur 5.1 Bruttonasjonalprodukt (BNP). Kvartalsvis volumindekser der 4. kvartal 2019=100

Kilde: OECD.

I OECD-området er både yrkesdeltakelse og sysselsettingsandel for aldersgruppen 15–64 år på høye nivå, henholdsvis 73,8 og 70,1 prosent i 3. kvartal 2023. Sammenlignet med situasjonen i forkant av pandemien, har oppgangen i både yrkesfrekvens og sysselsettingsrate vært mest markert i EU, med en øking på henholdsvis 2 og 2½ prosentpoeng. Tilsvarende øking i USA var på ¼ og ½ prosentpoeng. Ulik utvikling i USA og Europa kan ses i sammenheng med at befolkningen i alderen 15–64 år i EU siden 2019 i gjennomsnitt har avtatt med 600 000 personer årlig, mens i USA har det vært en øking på 400 000 personer årlig. Arbeidsledigheten (AKU, 15 år og over) i OECD-området utgjorde i januar 4,8 prosent av arbeidsstyrken og har ligget på dette nivået siden før sommeren 2023. Sammenlignet med i forkant av pandemien har det vært en nedgang på ½ prosentpoeng. Ledigheten i USA er 1 prosentpoeng lavere enn OECD-gjennomsnittet, mens EU ligger vel 1 prosentpoeng over.

Figur 5.2 Arbeidsledighet (AKU) i prosent av arbeidsstyrken

Kilde: OECD

Ett tegn på begynnende avmatning i arbeidsmarkedet kan være at beholdningen av ledige stillinger i USA i desember i fjor var 20 prosentlavere enn ett år tidligere. For Tyskland er reduksjonen 10 pst.

I USA var 12-månedersveksten i timelønningene 4,5 prosent i januar i år. Ett år tidligere var lønnsveksten, målt på samme måte, 4,6 prosent. På den andre siden viser Den europeiske sentralbankens (ECB) lønnsindikator (forhandlede lønnsavtaler) at lønnsveksten i euroområdet var 4,5 prosent i 4. kvartal 2023 mot 3,1 prosent ett år tidligere.

Naturgass er viktig både for oppvarming og elektrisitetsproduksjon i Europa. De høye gassprisene etter at Russland reduserte gasseksporten til Europa betydelig fra siste del av 2021, har derfor hatt betydelig gjennomslag i konsumprisene. I det europeiske gassmarkedet ble det i fjor bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel. Det må ses i sammenheng både med at etterspørselen etter gass avtok og med at russisk gass ble erstattet, særlig med flytende naturgass (LNG) fra USA. Gassprisen, én måned fram i tid på TTF-børsen, var i fjor nesten 70 prosent lavere enn i 2022. Likevel er gassprisen i Europa godt over nivået i USA og fortsatt høyere enn før pandemien, noe som kan ha bidratt til svakere utvikling i industriproduksjonen i EU.

Figur 5.3 Terminpriser på gass.

Kilder: Intercontinental Exchange (ICE) og Energy Information Administration (EIA).

Inflasjonen hos våre viktigste handelspartnere er redusert siden toppen høsten 2022. For eksempel var 12-månedsveksten i konsumprisene i euroområdet 2,6 prosent i februar i år, mot 10,6 prosent i oktober 2022. Da den generelle prisveksten vendte nedover igjen, var det særlig prisene på energi og mat som bidro. Etter hvert er imidlertid bidragene til nedgangen i 12-månedsveksten bredere basert. Holder en energi og matvarer utenom, var veksten i konsumprisene 3,1 prosent i februar mot en vekst på 5,6 prosent ett år tidligere. Prisveksten på tjenesteyting, hvor lønn er en viktig kostnadskomponent, var i februar i år 3,9 prosent – mot en topp på 5,6 prosent i juli i fjor.

Figur 5.4 Tolvmånedsvekst i konsumpriser utenom mat- og energivarer

Kilder: Eurostat og U.S. Bureau of Labor Statistics (BLS).

OECD benytter fordelingen av verdiskapingen, faktorinntekt, mellom arbeidskraft og kapital til å belyse hvordan lønnskostnader per produsert enhet og eierandel har bidratt til den høye prisveksten de siste to årene. I de fleste industrilandene økte eierandelen av faktorinntekten i 2022 sammenlignet med 2019. I 2023 har bidraget til inflasjonen fra eierandelen avtatt, men den var høyere enn før pandemien for de fleste OECD-land. På den annen side har bidraget fra lønnskostnadene økt den senere tid. OECD konkluderer blant annet med at hittil ser det ikke ut til å være et strukturelt skift i fordelingen av faktorinntekt i favør av eierne. Snarere tyder beregningene på at veksten i lønningene tiltok senere enn prisveksten.

For å redusere inflasjonen har sentralbankene både i USA og Europa økt styringsrentene gjennom 2023 til nivåer som bidrar til å dempe den økonomiske aktiviteten. I USA ble styringsrenten satt opp til 5¼-5½ prosent under møtet i mai og har siden vært holdt uendret. ECB økte rentene sist gang i møtet i september, til en innskuddsrente på 4 prosent.

Det er nå klare forventninger i markedet til at rentetoppen er nådd, og at ledende sentralbanker som Federal Reserve (Fed) i USA og ECB etter hvert vil redusere styringsrentene. Mens markedsaktørene i starten av året ventet rentereduksjoner allerede i vår både i USA og euroområdet, har forventningene den siste tiden endret seg i retning av senere og færre rentenedsettelser.

Figur 5.5 Styringsrenter. Prosent

Kilder: ECB, Fed og Norges Bank.

Lange obligasjonsrenter falt betydelig i fjor høst, drevet av fallende inflasjon og forventninger om snarlige rentekutt. Etter årsskiftet har imidlertid lange renter igjen økt. Samtidig har rentedifferansene i det europeiske statsgjeldsmarkedet fortsatt å avta, og differansen mellom tyske og italienske tiårs statsobligasjoner er nå om lag 1,3 prosentpoeng, mot om lag 2 prosentpoeng i oktober i fjor. Rentedifferansen er nå den laveste på vel to år. Hellas har hatt en tilsvarende utvikling. I markedet pekes det på flere mulige årsaker til rentekonvergensen internt i euroområdet, blant annet at det forventes store offentlige lånebehov i Tyskland og Frankrike, og at flere av de gjeldstyngede eurolandene har klart å redusere gjeldsgraden. En viktig driver for lave rentedifferanser i euroområdet er antakelig ECBs etablering av TPI (Transmission Protection Instrument) i juli 2022, som åpner for at sentralbanken kan kjøpe statsobligasjoner som rammes av «uønskede» kursfall (m.a.o. renteøkning). Ordningen har så langt ikke vært i bruk.

Offentlige finanser er i mange land svekket sammenlignet med situasjonen forut for pandemien. Det må ses i sammenheng med omfattende støttetiltak for å dempe virkningene av ulike smitteverntiltak som ble innført for å begrense pandemien, og med støttetiltak overfor både husholdninger og bedrifter i møte med høye energipriser. I USA utgjorde offentlig gjeld i 2022 121 prosent av BNP mot 109 prosent i 2019. For EU er tilsvarende andeler 89 prosent og 84 prosent. Samtidig har mange land fremdeles betydelige underskudd i offentlige finanser. Underskuddet i USA i fjor svarte til 8 prosent av BNP, mens EU-landene hadde et samlet underskudd på 3¼ prosent av BNP. Mange land har behov for å konsolidere offentlige finanser, både for å være bedre rustet til framtidige sjokk, og for å kunne møte nye behov knyttet til forsvar og grønn omstilling.

Figur 5.6 Offentlig gjeld. Prosent av BNP

Kilde: OECD.

5.2 De økonomiske utsiktene

Samlet steg BNP for Norges 25 viktigste handelspartnere med 0,9 prosent i 2023, etter å ha økt med 3,3 prosent året før.

Både IMF og OECD er nylig kommet med oppdaterte anslag for verdensøkonomien: OECD (Economic Outlook, Interim Report, February 2024) og IMF (World Economic Outlook – January 2024 Update). Anslagene, som omtales kort nedenfor, gir en BNP-vekst for våre handelspartnere for inneværende år på 1,3–1,4 prosent, se tabell 5.1.

Anslagene fra OECD viser at den globale BNP-veksten ventes å avta til 2,9 prosent i 2024, fra 3,1 prosent i 2023, før den øker marginalt til 3,0 prosent i 2025. Årlig BNP-vekst i USA forventes å avta gradvis, med en vekst på 1,7 prosent i 2025. Til sammenlikning var veksten 2,5 prosent som gjennomsnitt for årene 2010–19. I anslagene er det husholdningenes forbruk som holder veksten oppe framover. BNP-veksten i euroområdet anslås å bli 0,6 prosent i 2024 og 1,3 prosent i 2025. Aktiviteten holdes tilbake av stramme kredittforhold på kort sikt før den tar seg opp etter hvert som realinntektene styrkes og styringsrentene reduseres. Veksten i Kina forventes å avta til 4,7 prosent i 2024 og 4,2 prosent i 2025, til tross for ytterligere politiske stimulanser. Dempet forbrukeretterspørsel, høy gjeld og svakt eiendomsmarked bidrar til å trekke ned veksten.

Inflasjonen falt i de store industrilandene i 2023 og ventes å avta framover, både som følge av at lønnsveksten avtar og at de høye styringsrentene ventes å ha en innstrammende effekt en tid framover.

IMFs prognoser har en vekst i verdensøkonomien på vel 3 prosent i både 2024 og 2025. Det er lavere enn gjennomsnittet for 2000–2019 på 3,8 prosent. Det må ifølge IMF ses i sammenheng med høye styringsrenter for å bekjempe høy prisvekst, konsolidering av offentlige finanser og lav underliggende produktivitetsvekst.

OECD og IMF peker på flere faktorer som gjør at det er betydelig usikkerhet om den videre utviklingen. Ifølge OECD kan høyere inflasjon enn antatt utløse kraftige korreksjoner i prisene på finansielle aktiva dersom markedene priser inn høye styringsrenter. Det er flere årsaker til at prisveksten kan bli høyere enn ventet, blant annet at den spente geopolitiske situasjonen kan forverres og føre til høyere råvarepriser. Det er også usikkerhet om virkningen framover av de gjennomførte renteøkningene. Innstrammingen i pengepolitikken de siste to årene har dessuten vært av et omfang og en hastighet vi sjelden har sett tidligere. IMF konkluderer med at usikkerheten framover er mer balansert enn tidligere og at sannsynligheten for en såkalt hard landing, med svak vekst og klar oppgang i arbeidsledigheten, har avtatt.

Figur 5.7 Vekst i BNP for verden og Norges 25 viktigste handelspartnere¹

¹ BNP-veksten hos Norges 25 viktigste handelspartnere er beregnet med vekter som er basert på tall for eksport av tradisjonelle varer, se tabell 5.2. Sammenvektede anslag for 2024 fra OECDs rapport fra februar 2024. For de landene som denne rapporten ikke gir anslag for har en benyttet OECDs novemberrapport 2023. For 2022 er det benyttet anslag eller foreløpige regnskapstall der det foreligger.

Kilder: OECDs Economic Outlook, interimrapport februar 2024, OECDs Economic Outlook november 2023 og Beregningsutvalget.

Tabell 5.1 Internasjonale hovedtall. Prosentvis endring fra året før

Bruttonasjonalprodukt

Konsumprisindeksen¹

Arbeidsledighet (nivå)

2022

2023*

2024

2023

2024

2023

2024

OECD²

IMF³

CF⁴

OECD²

CF⁴

OECD²

CF

Euroområdet

3,4

0,5

0,6

0,9

0,5

5,5

2,6

2,3

6,5

6,6

6,6

Tyskland

1,9

-0,1

0,3

0,5

0,1

5,9

2,6

2,5

3,0

3,0

5,9

Frankrike

2,5

0,9

0,6

1,0

0,7

4,9

2,7

2,5

7,2

7,4

7,5

Spania

5,8

2,4

1,5

1,5

1,6

3,5

3,3

3,0

12,0

12,0

-

Italia

3,9

0,7

0,7

0,7

0,6

5,6

1,8

1,8

7,6

7,8

7,6

Sverige

2,9

-0,5

0,9

0,6

0,2

6,0

3,8

3,2

7,7

8,3

-

Storbritannia

4,3

0,3

0,7

0,6

0,2

7,3

2,8

2,5

4,3

4,7

4,4

USA

1,9

2,5

2,1

2,1

2,2

4,1

2,2

2,8

3,6

4,1

4,0

Japan

0,8

1,9

1,0

0,9

0,6

3,2

2,6

2,3

2,6

2,6

2,5

Kina

3,0

5,2

4,7

4,6

-

0,4

1,0

-

-

-

-

Norges hand.partn.⁵

3,2

0,9

1,3

1,4

1,1

5,2

3,2

3,1

* Foreløpige regnskapstall der det foreligger, ellers OECDs siste anslag.

¹ Prisveksten i Tyrkia er høy, 53, 9 prosent i fjor, og OECD anslår veksten til 47,4 prosent i innebærende år. Det innebærer at Tyrkia trekker opp prisveksten hos våre handelspartnere. Konsumprisveksten hos våre handelspartnere ekskl. Tyrkia anslås til 2,8 prosent, like over anslaget for euroområdet.

² OECD Economic Outlook Interim Report februar 2024. For land som interimrapporten ikke gir anslag er OECDs anslag fra november 2023 benyttet.

³ IMF World Economic Outlook Update (januar 2023) Rapporten har kun anslag for utvalgte land. I handelspartneraggregatet er IMFs anslag fra oktober 2023 brukt for land IMF ikke ga anslag for i januar.

⁴ Consensus Forecast, mars 2024. For land som CF ikke gir anslag har en benyttet OECDs seneste anslag for å veie sammen anslag for handelspartnere

⁵ For konsumprisindeksen er handelspartneraggregatet vektet med konkurransevekter som brukt i kapittel 8.

Kilder: IMF, OECD og Beregningsutvalget.

Tabell 5.2 Norges 25 viktigste handelspartnere målt ved eksportvekter¹ (tradisjonell vareeksport). Prosent

Vekt

Vekt

Sverige

12,7

Finland

1,9

Nederland

12,0

Japan

1,7

Storbritannia

10,2

Brasil

1,5

USA

10,0

Tyrkia

1,4

Tyskland

9,8

Litauen

1,2

Danmark

7,0

Canada

0,9

Polen

5,7

Sveits

0,8

Kina

5,3

Østerrike

0,7

Frankrike

3,9

Tsjekkia

0,6

Belgia

3,8

Taiwan

0,5

Spania

3,2

Romania

0,4

Italia

2,7

Russland

0,3

Sør-Korea

2,2

¹ BNP-veksten hos Norges handelspartnere er vektet sammen med eksportvekter fra 2023, som er basert på handelsstatistikk fra SSB for eksport av tradisjonelle varer til ulike land. Det avviker fra konkurransevektene som brukes i kapittel 8, der både omfanget av eksport og import inngår i vektgrunnlaget, se omtale i boks 8.1. Forskjellen skyldes at utvalget i dette kapitlet ønsker å fange opp utviklingen i de norske eksportmarkedene, mens kapittel 8 presenterer tall som skal reflektere utviklingen i konkurranseflaten til norsk næringsliv i eksport- og hjemmemarkedet.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget.

6 Makroøkonomisk utvikling i Norge

Høy inflasjon og høyere renter har redusert husholdningers kjøpekraft, noe som har bidratt til nedgang i konsum og boliginvesteringer. Dette har resultert i en stillstand i BNP Fastlands-Norge gjennom 2023. På grunn av høy vekst gjennom 2022, var likevel årsveksten for BNP Fastlands-Norge 0,7 prosent fra 2022 til 2023.

Ifølge det foreløpige nasjonalregnskapet var veksten i antall sysselsysselsatte personer 1,3 prosent fra 2022 til 2023.

Gjennom 2023 har det vært en svak, men jevn økning i arbeidsledigheten. Ifølge Arbeidskraftsundersøkelsen (AKU) var arbeidsledigheten på årsbasis 3,6 prosent i 2023, mot 3,2 prosent i 2022. I januar 2024 var ledigheten 3,9 prosent. Også den registrerte arbeidsledigheten (inkl. arbeidssøkere på tiltak) økte noe gjennom 2023.

Prisene på råolje og naturgass i USD har falt fra 2022 til 2023. Likevel ble Norges handelsbalanse mot utlandet det nest høyeste målt i nasjonalregnskapet noensinne, kun overgått av 2022.

Styringsrenten ble satt opp med 1,75 prosentpoeng i løpet av 2023 og er nå 4,5 prosent. Norges Banks rentebane fra mars indikerer en styringsrente som blir liggende på 4,5 prosent frem til høsten, før den gradvis reduseres.

I 2024 venter Finansdepartementet og SSB moderat vekst i norsk økonomi. Norges Bank venter at veksten vil holde seg lav gjennom første halvdel av 2024, for så å ta seg opp. Alle tre anslår at arbeidsledigheten vil fortsette å øke moderat, og at prisveksten vil avta.

6.1 Utviklingen i norsk økonomi

Høy inflasjon, svak krone og renteøkninger preget norsk økonomi i 2023. Styringsrenten ble satt opp med 1,75 prosentpoeng, og er nå 4,5 prosent. Inflasjonen målt ved konsumprisindeksen falt etter toppen i oktober 2022, men den underliggende inflasjonen nådde toppen først sommeren 2023. Høy prisstigning og økende renter har redusert husholdningenes kjøpekraft og bidro til lavere etterspørsel i form av lavere konsum og boliginvesteringer. Dette resulterte i en tilnærmet flat utvikling i BNP Fastlands-Norge gjennom 2023 og i januar 2024, se figur 6.1.

Figur 6.1 Månedsutvikling i BNP for Fastlands-Norge og arbeidsledighet. BNP i faste 2021-priser. Sesongjustert. Indeks, januar 2022 = 100. Arbeidsledighet i nivåtall, høyre akse (prosent).

Kilde: Statistisk sentralbyrå, NAV

Fra 2022 til 2023 falt husholdningenes konsum med 0,7 prosent. Med unntak av det første pandemiåret, er dette første gang i løpet av de siste 30 årene at årsgjennomsnittet for konsum har falt. Bevegelsene fra 2022 til 2023 bar fortsatt preg av normaliseringen av nordmenns handlevaner i etterkant av koronapandemien. Konsumet av varer som husholdningene kjøpte mye av i pandemiårene, som mat- og drikkevarer, møbler, hvitevarer og husholdningsutstyr, ble redusert. Nordmenn handlet også langt mer i utlandet enn året før, og tjenestekonsumet vokste, trukket opp av tjenester som var begrenset under pandemien. Det gjaldt særlig transport-, hotell- og restaurant-, og fritidstjenester. Store deler av økningen i tjenestekonsumet som er målt i 2023 skyldtes imidlertid vekst gjennom 2022. I 2023 avtok veksten betydelig, og konsumet har bremset ned i takt med økningen i levekostnadene og svak reallønnsutvikling. Sesongjusterte månedstall viser et lite fall i konsumet i januar 2024.

Nedgangen i konsumet kan tilskrives reduserte varekjøp, og spesielt kjøp av biler. Bilkjøpene var uvanlig høye i pandemiårene, og vokste enda mer mot slutten av 2022, like før nye avgifter på elbiler ble innført. I 2023 falt bilkjøpene derimot til uvanlig lave nivåer, og utgjorde det største bidraget til fallet i konsum.

Nasjonalregnskapstall for husholdningenes inntekter og sparing viser at husholdningenes disponible inntekt har utviklet seg svakere enn konsumutgiftene. Spareraten har falt fra 4,9 prosent i 2022 til 4,5 prosent i 2023.[30] Gjennomsnittlig sparerate i perioden 2015 til 2019 var 7,3 prosent. Oppsparte midler fra koronapandemien har trolig bidratt til holde konsumet oppe i perioden med svak reallønnsutvikling og økte renter.

Figur 6.2 Bruttonasjonalprodukt for Fastlands-Norge. Faste 2021-priser. Sesongjustert. Måned. Indeks, februar 2020 = 100.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Husholdningenes boliginvesteringer falt hele 15,6 prosent i 2023. Sesongjusterte månedstall viser en videre svak nedgang i januar 2024. Vi må tilbake til krisen i boligmarkedet på begynnelsen av 1990-tallet for å finne en tilsvarende lav vekst i boliginvesteringene. Økte renter, høye byggekostnader og redusert etterspørsel fra husholdninger trakk lønnsomheten ned i nyboligmarkedet, som bidro til fallet i boliginvesteringene. Bruktboligmarkedet har holdt seg stabilt, og boligprisveksten fra 2022 til 2023 har vært rundt null. Ifølge Eiendom Norges månedlige boligprisindeks justert for sesongvariasjoner steg prisene de første fire månedene av 2023 før de falt til om lag samme nivå som ved inngangen til året.[31] ,[32] Boligprisene har økt i januar og i februar 2024 ifølge indeksen.

Næringsinvesteringene var kommet opp på et høyt nivå ved inngangen til 2023 og vokste videre første halvår før de falt i andre halvår og i januar 2024. Svingningene er drevet av investeringer i tjenesteytende næringer, som falt i 3. og 4. kvartal. Industriinvesteringene tok seg imidlertid kraftig opp mot slutten av 2023. Det er særlig store prosjekter innenfor metallindustri og dataindustri og elektrisk utstyrsindustri, samt bygging av skip og oljeplattformer som bidrar til oppgangen for industrien, mens oljeraffinering kjemisk og farmasøytisk industri trekker ned.

Petroleumsinvesteringene økte med 10,5 prosent i 2023. Høye olje- og gassinntekter, i tillegg til gunstige skattevilkår, har bidratt til høy investeringsvilje på norsk sokkel. Aktiviteten i mange av utbyggingene som ble påbegynt i 2022 har tatt seg kraftig opp de siste tre kvartalene av 2023. I tillegg har det vært høy aktivitet på en del utbygginger som nærmer seg ferdigstillelse. Ved utgangen av 2023 og i januar 2024 har utviklingen vært flat eller negativ.

Figur 6.3 Bruttoprodukt i faste 2021-priser, utvalgte næringer. Volumindekser. Sesongjustert. Måned. Februar 2020 = 100.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Innen vareproduksjonen har volumutviklingen generelt vært negativ. Samtidig har mange vareproduserende næringer, spesielt eksportrettede, fått økte inntekter på grunn av høye salgspriser de siste årene. Se kapittel 9 for mer om lønnsomheten i næringene.

Den samlede utviklingen blant industrinæringene var tilnærmet flat i 2023, med en årsvekst på 0,2 prosent. Industrinæringene som leverer varer til petroleumsvirksomheten har imidlertid økt aktiviteten i 2023 som følge av økningen i oljeinvesteringene, og spesielt næringer innen bygging av oljeplattformer og moduler har bidratt mye til veksten.

Produksjonsutviklingen blant øvrige industrinæringer var langt svakere, men lønnsomheten har i stor grad vært god. Innen eksportrettet industri, som produksjon av metaller, mineraler, gummi og kjemikalier, falt volumet fra året før.

Innen konsumrettet industri har aktiviteten også falt, særlig innen trelast- og trevareindustrien. Det kan ses i sammenheng med redusert etterspørsel etter materialer til boligbygging i løpet av 2023.

Blant primærnæringene var utviklingen svak i 2023. Tørke på våren og sommeren etterfulgt av ekstremvær i 3. kvartal rammet avlingene og førte til en betydelig nedgang i jordbruksproduksjonen. Reduserte kvoter på blant annet makrell og torsk fra 2022 til 2023, har ført til en produksjonsnedgang i fiske- og fangstnæringen.

Elektrisitets-, gass-, og varmtvannsforsyningen vokste på sin side betydelig i 2023. Det skyldes at det var lite nedbør og lav vannkraftproduksjon året før. Elektrisitetsprisen, som var rekordhøy i 2022, falt imidlertid kraftig.

Nedgangen i boliginvesteringene, samt lav boligprisvekst og økte materialkostnader, har påvirket byggeaktiviteten, og bruttoproduktet i bygge- og anleggsvirksomheten ble redusert hvert kvartal i 2023. Sett under ett ble aktiviteten redusert med 2,1 prosent fra 2022.

Bruttoproduktet innen markedsrettet tjenesteyting økte moderat fra 2022 til 2023. Dels skyldes veksten en normalisering som følge av at enkelte tjenestenæringer fortsatt var påvirket av koronapandemien i deler av 2022. Det gjelder særlig husholdningsrettet tjenesteyting som overnatting og servering, kultur og underholdning og passasjertransport. I disse næringene økte aktiviteten gjennom 2022, men veksten har avtatt i løpet av 2023.

Mye av veksten blant tjenesteyterne skyldtes imidlertid vekst i næringer som var lite påvirket av pandemien, og som har vokst gjennom 2023. Spesielt faglig, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting, informasjons- og kommunikasjonstjenester og finans- og forsikringstjenester. Samtidig har bruttoproduktet falt betydelig innen forretningsmessig tjenesteyting. Det skyldes hovedsakelig redusert aktivitet i bemanningsbyråene. Nye regler som strammet inn bruken av innleid arbeidskraft ble innført i 2023. Samtidig har også svakere aktivitetsutvikling blant oppdragsgivere, særlig i bygg og anlegg, gitt næringen vesentlig mindre å gjøre.

Selv om energiprisene har falt siden toppen i 2022, ble 2023, i likhet med de to foregående årene, et år med historisk høye salgspriser på olje og gass. Verdien av totalt BNP endte på 5 129 milliarder kroner. Det er en nedgang på 10,2 prosent, eller 579 milliarder kroner fra året før, men det er likevel det nest høyeste nivået målt i nasjonalregnskapet. Utvinningsvolumet på norsk sokkel var om lag på nivå med året før. Lengre perioder med vedlikehold av gassinfrastrukturen reduserte gassutvinningen, men oljeutvinningen økte noe. Dette førte til at årsveksten i totalt BNP, medregnet olje- og gassutvinning, ble svakere enn for fastlandsøkonomien, på 0,5 prosent.

Handelsoverskuddene har de siste årene vært rekordhøye, drevet av høye priser på energivarer, særlig naturgass. Prisfallet på petroleumsprodukter har ført til en verdinedgang på eksport på 23,6 prosent i 2023, samtidig som verdien av importen har vokst 7,5 prosent. Likevel er overskuddet på 754 milliarder kroner i 2023 det nest høyeste noensinne, kun overgått av toppnivået året før. Justert for priseffekter var det også en nedgang i olje- og gasseksporten, men eksporten av tradisjonelle varer og tjenester vokste mer enn importen.

I 2023 var det 1,3 prosent årsvekst i antallet sysselsatte personer i Norge. Gjennom hele 2023 har det vært en svak, men jevn økning i arbeidsledigheten. Ifølge Arbeidskraftsundersøkelsen (AKU) var arbeidsledigheten 3,6 prosent i 2023, mot 3,2 prosent i 2022. Til sammenligning var det årlige gjennomsnittet i perioden 2006 til 2019 3,8 prosent.[33] Økningen i arbeidsledigheten det siste året har i stor grad kommet i aldersgruppen 15–39 år. Blant de under 25 år speiler økningen trolig at flere i denne aldersgruppen forsøkte å få seg en jobb. Ifølge NAV økte antall registrerte helt ledige svakt gjennom 2023 og utgjorde 1,8 prosent av arbeidsstyrken som årsgjennomsnitt. I januar og februar 2024 var NAVs ledighetsrate 1,9 prosent. Ifølge AKU var arbeidsledighetsraten 3,9 prosent i januar. I kapittel 7 gis en fyldigere gjennomgang av utviklingen i arbeidsmarkedet.

Finans- og pengepolitikk

Det strukturelle, oljekorrigerte budsjettunderskuddet for 2023 er i nysaldert statsbudsjett for 2023 anslått til 371,4 mrd. kroner. Dette tilsvarer 3,0 prosent av oljefondets markedsverdi ved inngangen til året, og er i underkant av 55 mrd. kroner mer enn opprinnelig anslått oljepengebruk i Nasjonalbudsjettet 2023. Ifølge handlingsregelen skal bruken av oljeinntekter over tid tilsvare realavkastningen av fondet, anslått til 3 prosent, og det skal også legges stor vekt på å jevne ut svingninger i økonomien for å sikre god kapasitetsutnyttelse og lav arbeidsledighet. Budsjettimpulsen, økningen i strukturelt oljekorrigert budsjettunderskudd som andel av BNP, er anslått til 0,4 prosent i 2023.[34]

Det samlede konsumet i offentlig forvaltning vokste 3,6 prosent fra 2022 til 2023, med positivt bidrag fra både stat og kommune. Kollektive tjenester, som administrasjons- og forvaltningstjenester, politivesen og transport bidro særlig mye til veksten.

Offentlig forvaltning hadde i 2023 en samlet vekst i bruttoinvesteringer i fast realkapital på 2,8 prosent. Bruttoinvesteringene ble redusert i kommuneforvaltningen, mens investeringene i statsforvaltningen økte. Reduserte investeringer i undervisning står for mesteparten av nedgangen i de kommunale investeringene. I statsforvaltningen var det hovedsakelig økte investeringer innen statlige helsetjenester som trakk opp. Sesongjusterte månedstall for januar 2024 viser en nedgang i bruttoinvesteringer for offentlig forvaltning.

I september 2021 begynte Norges Bank å sette opp styringsrenten, som hadde ligget på null siden mai 2020. Renten ble hevet på flere av rentemøtene i 2023 og økte samlet fra 2,75 prosent i januar 2023 til 4,5 prosent i desember 2023, og har siden blitt holdt uendret. Boliglånsrenten, som responderer med et tidsetterslep på endringer i styringsrenten, har økt gradvis gjennom 2023 og lå ved utgangen av året på 5,4 prosent.

Figur 6.4 Norske renter

Kilder: Norges Bank og Statistisk sentralbyrå

Kronekursen har de siste årene vært historisk svak. Importveid svekket kronen seg kraftig i løpet av første halvår i 2023, men styrket seg mot slutten av året. Årsgjennomsnittet i 2023 var 8,5 prosent svakere enn året før, nærmere 14 prosent svakere enn gjennomsnittet i de fem siste årene før pandemien og nær 25 prosent svakere enn gjennomsnittet de siste 20 årene før pandemien. En dollar og en euro var henholdsvis verdt 9,84 og 10,51 kroner ved inngangen av 2023, mens de ved midten av året var verdt rundt 10,8 og 11,7 kroner. 14. mars 2024 var verdien 10,49 kroner for en dollar og 11,48 kroner for en euro, mens den importveide kronekursen var marginalt sterkere enn årsgjennomsnittet for 2023.

Figur 6.5 Kronekurser

Kilde: Norges Bank

6.2 Utsikter for 2024

I 2024 venter Finansdepartementet og SSB en moderat vekst i norsk økonomi. Norges Bank venter at veksten vil holde seg lav gjennom første halvdel av 2024, for så å ta seg litt opp. Alle tre anslår at arbeidsledigheten vil øke, og at prisveksten vil fortsette å avta.

Tabell 6.1 viser utviklingen i norsk økonomi de siste to årene, samt de ulike prognosemiljøenes anslag for 2024.[35] Norges Bank, Finansdepartementet og SSB forventer en vekst i BNP Fastlands-Norge på henholdsvis 0,5 prosent, 0,9 prosent og 0,9 prosent i 2024. Overhenget inn i 2024 er nær null, og forskjellene i gjennomsnittlig årsvekst innebærer dermed nokså store forskjeller i utviklingen gjennom året.

Husholdningers konsum ventes å øke svakt. En svak utvikling har blant annet sammenheng med høyere renteutgifter og en gradvis normalisering av sparingen.

For næringsinvesteringer ventes et nokså stabilt investeringsnivå gjennom 2024, som vil innebære et fall sammenlignet med 2023. Årsaken er reduserte investeringer i tjenestenæringene, samt at flere store industriprosjekter ble ferdigstilt i 2023 uten at det har kommet tilsig av nye større prosjekter. Petroleumsinvesteringene er ventet å fortsatt vokse i 2024. Dette ses i sammenheng med både oljeskattepakken og høye priser på olje og gass.

Ifølge de ulike prognosemiljøene vil boliginvesteringene som årsgjennomsnitt gå ytterligere ned i 2024 som følge av få igangsettinger av nye boliger i 2023. SSB og Norges Bank, som gir anslag for boligprisene, anslår at de vil øke moderat i år.

Finansdepartementet, Norges Bank og SSB anslår alle økt offentlig etterspørsel i 2024. SSB legger til grunn at offentlige investeringer fortsetter å øke fra et høyt nivå som følge av motkonjunkturpolitikk innrettet mot bygg og anleggsbransjen, samt økte investeringer innen blant annet forsvaret.

Budsjettimpulsen ble i Nasjonalbudsjettet 2024 anslått til 0,4 prosent i 2024. Beregninger med de makroøkonomiske modellene KVARTS og NORA indikerer imidlertid at budsjettopplegget, isolert sett, virker om lag nøytralt på økonomien. Finanspolitikken for årene 2022–2024 bidrar samlet sett til å trekke opp aktivitetsnivået i 2024 med 0,4–0,6 prosent.

Norges Bank signaliserer er at det er behov for å holde renten på dagens nivå en god stund fremover for å bringe prisveksten tilbake til målet innen rimelig tid. Rentebanen fra mars indikerer en styringsrente som blir liggende på 4,5 prosent frem til høsten, før den gradvis reduseres. Norges Bank venter at boliglånsrenten vil være litt under 5,7 prosent som årsgjennomsnitt i 2024.

Eksporten ventes å ikke øke særlig gjennom resten av 2024. Eksporten vil trolig bli hjulpet av svak krone, men det legges til grunn lav vekst hos Norges handelspartnere. Norges rekordhøye handelsoverskudd ventes å krympe de kommende årene som følge av fallende energipriser. Prisen på framtidskontrakter for olje og gass indikerer at prisene vil falle gradvis de neste tre årene, men ikke mer enn at de forventes å ligge høyere enn nivået fra før pandemien.

I SSBs og Norges Banks prognoser legges det til grunn at kronekursen holder seg nær nivået fra midten av mars i 2024. Endringer i valutakursen betyr mye for inflasjonen, jf. kapittel 3.2. Norges Bank og SSB anslår en KPI-vekst i 2024 på henholdsvis 3,8 og 4,0 prosent, mens Finansdepartementet anslo prisveksten i 2024 til 3,8 prosent i Nasjonalbudsjettet i oktober 2023. TBUs anslag er 4,1 prosent, jf. kapittel 3.2.

Veksten i den nominelle årslønnen anslås av Norges Bank til 4,9 prosent og av SSB til 5,2 prosent. Reallønnsveksten i 2024 ligger ifølge disse prognosene dermed på vel 1 prosent.

SSB venter at gjennomsnittlig sysselsetting, slik det måles i nasjonalregnskapet, vil være om lag uendret fra 2023 til 2024, mens Norges Bank og Finansdepartementet venter en svak økning. Prognosemiljøene venter også økt arbeidsledighet, både målt ved AKU og registrerte ledige hos NAV.

Usikkerheten om den økonomiske utviklingen i Norge er stor. Usikkerheten knytter seg blant annet til geopolitisk uro, utviklingen i energipriser, konjunkturutviklingen internasjonalt og konsekvensene dette får for den økonomiske aktiviteten her hjemme. Det er også usikkerhet knyttet til hvordan husholdninger tilpasser sitt konsum og sparing over en lengre periode med høyere prisvekst og renter.

Tabell 6.1 Utviklingen i noen makroøkonomiske hovedstørrelser. Prosentvis endring fra året før der annet ikke framgår

2022*

2023*

2024

SSB¹

NB²

FIN³

CF⁴

Konsum i husholdninger mv.

6,2

-0,7

0,6

1,0

1,1

0,9

Konsum i offentlig forvaltning

1,1

3,6

2,1

.

1,8

.

Bruttoinvesteringer fast kapital i alt

5,2

0,3

-1,2

.

-1,9

-1,1

Utvinning og rørtransport

-7,1

10,5

11

10,0

7,2

.

Fastlandsnæringer

17,1

4,9

-5,5

-4,4

-2,5

.

Offentlig forvaltning

1,3

2,8

2,5

.

0,6

.

Boliger

-1,4

-15,6

-16,1

-12,5

-13,2

.

Eksport

4,5

1,4

3,1

.

2,4

.

Tradisjonelle varer⁵

-2,5

6,1

3,8

2,6

3,7

.

Import

12,5

0,7

2,1

-1,7

1,9

.

Tradisjonelle varer

3,4

-3,7

-1,2

.

.

.

Bruttonasjonalprodukt

3,0

0,5

1,1

0,4

0,8

1,0

Fastlands-Norge

3,7

0,7

0,9

0,5

0,9

0,6

Sysselsatte personer

3,9

1,3

0,0

0,4

0,5

.

Utførte timeverk, Fastlands-Norge

3,9

0,8

0,2

.

.

.

Arbeidsledighetsrate – AKU (nivå)

3,2

3,6

4,1

.

3,8

.

Arbeidsledighetsrate – NAV (nivå)

1,8

1,8

.

2,0

2,0

.

Årslønn

4,3

5,3

5,2

4,9

.

3,6

Konsumprisindeksen

5,8

5,5

4,0

3,8

3,8

3,5

Driftsbalansen, mrd. kroner

1722

909

708

.

.

807

Disponibel realinntekt i husholdningene

-3,4

-1,7

0,5

.

.

.

Pengemarkedsrente (nivå)

2,1

4,2

4,6

4,7

.

.

Importveid kronekurs⁶

1,2

8,5

-0,6

-0,5

.

.

Utlånsrente, rammelån(nivå)⁷

2,9

5,0

6,0

5,6

.

.

Råoljepris i kroner (nivå)⁸

951

867

814

.

.

.

Kreditt til hush. (K2)⁹

4,1

3,4

.

2,7

.

.

SOBU / Trend BNP-FN3, 10

9,5

9,9

.

10,9

.

.

SOBU / SPU3, 11

2,7

3,0

.

2,8

.

.

Boligpris¹²

5,2

-0,5

2,0

2,9

.

.

Memo:

Sysselsettingsrate

70,3

70,1

.

.

.

.

* Foreløpige tall.

¹ Kilde: Statistisk sentralbyrå. Økonomiske analyser, publisert 15. mars 2024.

² Kilde: Norges Bank. Pengepolitisk rapport 1/2024, publisert 21. mars 2024.

³ Kilde: Finansdepartementet. Pressemelding 06/2024: «Norsk økonomi er på rett vei,» publisert 11. mars 2024 i forbindelse med Marskonferansen. Vekst i konsumprisindeksen er fra Nasjonalbudsjettet 2024. Melding til Stortinget nr. 1: «Nasjonalbudsjettet 2024», korrigert utgave 23. oktober 2023.

⁴ Kilde: Consensus Forecasts. Gjennomsnitt av flere prognoseaktører per 14. mars 2024.

⁵ Finansdepartementet og Norges Bank anslår hele eksporten fra Fastlands-Norge.

⁶ Positivt tall innebærer svekket krone.

⁷ Gjennomsnitt for året. Rammelån med pant i bolig.

⁸ Brent Blend.

⁹ Historisk angis 12-måneders vekst fra desember mens anslaget til Norges Bank er beregnet som firekvartalersveksten ved utgangen av året.

¹⁰ Strukturelt, oljekorrigert underskudd (SOBU) som prosent av trend-BNP for Fastlands-Norge.

¹¹ Strukturelt, oljekorrigert underskudd (SOBU) som prosent av kapitalen i Statens pensjonsfond utland ved inngangen til året.

¹² Kilde: SSBs boligprisstatistikk.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Norges Bank, Finansdepartementet og Consensus Forecasts

7 Arbeidsmarkedet

Sysselsettingsraten målt ved Arbeidskraftundersøkelsen (AKU) falt med 0,2 prosentpoeng fra 2022 til 2023, mens yrkesdeltakelsen økte med 0,2 prosentpoeng. Månedstall fra AKU viser at sysselsettingsraten og yrkesdeltakelsen i januar 2024 var henholdsvis 70,1 og 73,0 prosent, hvor begge økte jevnt gjennom første halvdel av 2023 og sysselsettingsraten tenderte til et fall gjennom andre halvdel. Antall sysselsatte ifølge nasjonalregnskapet økte med 39 200, eller 1,3 prosent, fra 2022 til 2023, etter vekst gjennom 2022 og i starten av 2023.

AKU-arbeidsledigheten økte fra 3,2 prosent i 2022 til 3,6 prosent i 2023. Månedstall viser at AKU-arbeidsledigheten økte fra 3,4 prosent i januar 2023 til 3,9 prosent i januar 2024. Antall registrert som helt ledige inkludert arbeidssøkere på tiltak hos NAV (bruttoledighet) økte også gjennom 2023 og inn i 2024. Målt som andel av arbeidsstyrken økte bruttoledigheten fra 2,0 prosent ved utgangen av 2022 til 2,4 prosent i februar 2024.

Tilgang på ledige stillinger registrert hos NAV falt med 18,6 prosent fra 2022 til 2023. Tilgangen per virkedag falt fra januar til april, og økte deretter noe fra og med juni. I februar 2024 ble det registrert 2 700 nye stillinger per virkedag, som var 9,4 prosent høyere enn februar 2023. Tall fra SSB viste en økning i gjennomsnittlig beholdning av ledige stillinger fra 2022 til 2023 på 10,6 prosent, med høyest vekst i 1. kvartal 2023 etterfulgt av nedgang resten av året.

7.1 Sysselsettingsrate og befolkning

Arbeidsmarkedet gjennom 2023 og i starten av 2024

Antall registrert som helt ledige eller som arbeidssøkere på tiltak hos NAV steg gjennom 2023 og inn i 2024. Målt som andel av arbeidsstyrken økte helt ledige og arbeidssøkere på tiltak fra 2,0 prosent i mars 2023 til 2,4 prosent i februar 2024. Månedstall for arbeidsledigheten fra Arbeidskraftundersøkelsen (AKU) viste også en økning i arbeidsledigheten gjennom hele året, fra 3,4 prosent i januar 2023 til 3,9 prosent i januar 2024, se panel A i figur 7.1. Sysselsettingsraten økte jevnt gjennom første halvdel av 2023 og tenderte til et fall gjennom andre halvdel, se panel B i figur 7.1. Tilgangen på ledige stillinger per virkedag falt fra januar til april 2023, og økte deretter noe fra og med juni, se panel B i figur 7.1. Nivået i februar 2024 på 2 100 stillinger var om lag som gjennomsnittet per virkedag for 2022 sett under ett og lavere enn 2023 sett under ett, og pekte i retning av et rekrutteringsbehov hos virksomheter i februar 2024 noe under nivået i 2023 men over nivået i 2022.

Figur 7.1 Utviklingen i arbeidsmarkedet. Januar 2022–februar 2024

Kilde: Statistisk sentralbyrå og Arbeids- og velferdsdirektoratet

Figur 7.2 gir en oversikt over personer etter arbeidsmarkedsstatus i 2023. Om lag 4,1 millioner bosatte personer var i arbeidsfør alder (15–74 år), hvorav 72,8 prosent var i arbeidsstyrken. Arbeidsstyrken er definert som summen av sysselsatte og arbeidsledige. Sysselsatte utgjorde 70,1 prosent av bosatte personer i yrkesaktiv alder, mens arbeidsledige utgjorde 3,6 prosent av arbeidsstyrken. 25,4 prosent av de sysselsatte jobbet deltid i 2023. Dette tilsvarer 731 000 personer, herunder 401 000 personer som jobbet kort deltid og 324 000 personer som jobbet lang deltid.[36] Av deltidssysselsatte var 66 000 undersysselsatte i 2023, en nedgang på 4 000 personer fra 2022. De undersysselsatte utgjorde 9,1 prosent av de deltidssysselsatte i 2023 og 9,7 prosent i 2022.

Figur 7.2 Befolkningens tilknytning til arbeidsmarkedet i 2023

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Sysselsettingsraten og befolkning

Sysselsettingsraten (sysselsatte som andel av befolkningen mellom 15 og 74 år) påvirkes normalt av demografiske forhold, atferdsendringer og konjunktursituasjonen. Arbeidskraftundersøkelsen (AKU) ble i januar 2021 lagt om og dette førte til et brudd i tidsseriene.[37]

Ifølge tall fra AKU økte befolkningen i yrkesaktiv alder med 47 000 personer fra 2022 til 2023. Sysselsettingen av bosatte i Norge ifølge AKU økte med 27 000 personer som årsgjennomsnitt i 2023, mens antall arbeidsledige økte med 11 000 personer. Sammenlignet med 2022 var 7 000 flere utenfor arbeidsstyrken i 2023. Av ukrainere bosatt i Norge etter Russlands invasjon av Ukraina i februar 2022 var om lag 19 prosent i jobb i desember 2023, noe som tilsvarte 6 700 personer. Den lave andelen som var i jobb må ses i sammenheng med at mange deltar i introduksjonsprogrammet for nyankomne flyktninger.[38] Se boks 7.4 for mer om ukrainere og hvordan de inngår i AKU.

Boks 7.1 Beregninger av sysselsatte fra SSB

I denne boksen beskrives de ulike statistikkene fra SSB for sysselsatte og populasjonene deres. SSBs statistikker for sysselsetting er:

Arbeidskraftundersøkelsen (AKU)

Registerbasert sysselsettingsstatistikk

Statistikk om tilknytning til arbeid, utdanning og velferdsordninger (ARBSTATUS)

Statistikken Antall arbeidsforhold og lønn (ARBLONN) – som omfatter lønnstakere og jobber

Nasjonalregnskapet (NR)

Arbeidskraftundersøkelsen (AKU) og den årlige registerbaserte sysselsettingsstatistikken ser på befolkningens deltakelse i arbeidsmarkedet. I disse statistikkene avgrenses populasjonen til personer i alderen 15–74 år som er registrert som bosatt i Norge.¹ Statistikken ARBSTATUS viser befolkningens forhold til arbeid, utdanning og en del offentlige velferdsordninger. For personer i arbeidsstyrken vises sysselsetting kombinert med utdanning eller mottak av offentlige ytelser. Personer utenfor arbeidsstyrken fordeles på statuser som beskriver hvor langt unna sysselsetting de er og hvilke offentlige ytelser de mottar. Statistikken omfatter alle bosatte i alderen 15 år eller eldre.

Statistikken Antall arbeidsforhold (ARBLONN) omfatter lønnstakere (antall personer) og arbeidsforhold (jobber). Forskjellen på lønnstakere og jobber er at sistnevnte også inkluderer biarbeidsforhold. Statistikken omfatter ikke selvstendig næringsdrivende. AKU, ARBSTATUS og den registerbaserte sysselsettingsstatistikken teller personer med mer enn én jobb kun som én sysselsatt person.

Nasjonalregnskapet og ARBLONN ser på virksomhetenes bruk av arbeidskraft i produksjonen av varer og tjenester, og inkluderer alle sysselsatte som har sitt arbeidssted i virksomheter hjemmehørende i Norge, uavhengig av alder og om den sysselsatte er registrert bosatt i Norge eller ikke. Ved denne tilnærmingen inkluderes dermed også utenlandske lønnstakere på korttidsopphold (ikke-bosatte) som jobber i en virksomhet hjemmehørende i Norge. Virksomheter hjemmehørende i Norge er virksomheter som forventes å drive produksjon i Norge i minst 12 måneder. Personer som er innleide fra utenlandske virksomheter, inngår ikke. Personer som kommer sammen med sin utenlandske virksomhet på oppdrag som varer under 12 måneder, omtales som tjenesteytere og inngår heller ikke i sysselsettingstallene i nasjonalregnskapet. Produksjonen som disse virksomhetene utfører i Norge, regnes i nasjonalregnskapet som import.

I likhet med de andre statistikkene fra SSB skiller nasjonalregnskapet mellom antall arbeidsforhold og antall sysselsatte. Nivået for antall sysselsatte personer i 2023 er i stor grad basert på endringene etter nivået som ble etablert for året 2016 som del av den siste hovedrevisjonen av nasjonalregnskapet publisert november 2021. Metodene og kildebruken fra denne årgangen er videreført for endelige regnskaper fram til og med 2021-årgangen. Fastsettingen av nivåtallet for samlet antall sysselsatte personer i 2016 er utført med utgangspunkt i nivået på sysselsettingen i AKU, informasjon fra a-ordningen om antall sysselsatte som ikke er bosatte i landet, samt anslag for antall sysselsatte i AKU som er ansatte i virksomheter i utlandet.² Ved beregningen av antall sysselsatte i de ulike næringene er det brukt informasjon fra a-ordningen samt ligningsdata for personlig næringsdrivende.

For årene 2022–2023 er sysselsettingsstatistikken fra nasjonalregnskapet i all hovedsak etablert ved å framskrive nivåene fra endelig regnskap fra 2021 med veksten i antall hovedarbeidsforhold (sysselsatte lønnstakere) i a-ordningen. Definisjonen av hovedarbeidsforhold er i denne sammenheng tilpasset nasjonalregnskapets definisjon for å sikre rett klassifisering av permitterte. Veksten i lønnstakersysselsettingen i AKU er også blitt tillagt noe vekt. Ved framskriving av selvstendige legges det vekt på utviklingen for denne gruppen i AKU og utviklingen for antallet registrerte enkeltpersonsforetak og andre personlige foretak i SSBs statistikk over foretaksdemografi.

¹ Fra og med 2021 omfatter utvalget i AKU personer mellom 15–89 år, men i dette kapittelet avgrenses populasjonen til personer mellom 15–74 år.

² A-ordningen er en samordnet digital innsamling av opplysninger om arbeidsforhold, inntekt og skattetrekk til Skatteetaten, NAV og SSB.

Boks 7.2 Bruddjustering av AKU-tidsserier

Fra januar 2021 ble et nytt spørreskjema for Arbeidskraftundersøkelsen (AKU) tatt i bruk som følge av ny forordning for integrert europeisk sosialstatistikk. Forordningen har som formål å øke relevansen til sosialstatistikken gjennom en samordning av variable på tvers av eksisterende statistikker og på tvers av land. Denne omleggingen har gitt brudd i tidsseriene i AKU. Spørreskjemaet er nytt, og flere variabler er endret i tråd med endringer i arbeidsmarkedet. Utvalget ble endret fra å omfatte alle registrerte bosatte mellom 15–74 år til registrerte bosatte mellom 15–89 år i private kosthusholdninger. Dette medfører at flere aldersgrupper inngår, mens for eksempel personer i førstegangstjenesten utgår. Videre ble trekkeenheten endret fra familie til person.

Tidsseriene for antall personer etter arbeidsstyrkestatus har blitt bruddjustert tilbake til 2009 for årlige og kvartalsvise tall, i henholdsvis tabell 13618 og tabell 13619 i Statistikkbanken. Bruddjusteringen vil si at størrelsene før 2021 er justert etter nivået i ny AKU. De kvartalsvise sesongjusterte seriene i tabell 07458 i Statistikkbanken for arbeidsstyrken, sysselsatte og arbeidsledige er bruddjustert tilbake til 2006. De samme seriene for månedlige tall i tabell 13760 i Statistikkbanken er også bruddjustert tilbake til 2006. Antall utførte ukeverk er ikke bruddjustert for bruddet mellom 2020 og 2021 i noen av disse to tabellene, grunnet problemer med å skille eventuell effekt av koronakrisen fra eventuell effekt av omleggingen av AKU. Tabellene 13618, 13619 og 13760 i Statistikkbanken inneholder befolkningstall, sysselsatte i prosent av befolkningen og arbeidsstyrken i prosent av befolkningen i henhold til ny målpopulasjon i AKU fra 2021, beregnet tilbake til og med 2009. For årene før 2009 har man ikke klart å produsere befolkningstall i henhold til ny målpopulasjon med tilstrekkelig god kvalitet, og man kan derfor ikke beregne månedstall for sysselsatte og arbeidsstyrken som prosent av befolkningen i henhold til ny målpopulasjon i AKU for tiden før 2009.

Som følge av bruddet i AKU fra 2020 til 2021 er målpopulasjonen mellom 15–74 år redusert med 22 000 personer. Beregninger viser 22 000 flere sysselsatte i ny AKU enn i gammel AKU, og ny AKU gir 5 000 flere arbeidsledige enn gammel AKU.¹ Det innebærer at ny AKU viser en arbeidsstyrke som er 27 000 høyere enn arbeidsstyrken i gammel AKU.

Bruddanslagene for sysselsetting og arbeidsledige målt i nivå kan regnes om til endringer for sysselsettingsraten, arbeidsledighetsraten og yrkesandelen for målpopulasjonen mellom 15–74 år. For sysselsettingsraten, som er sysselsettingen i forhold til befolkningen, medfører omleggingen en økning på om lag 0,9 prosentpoeng i 4. kvartal 2020. For arbeidsledighetsraten, som er arbeidsledigheten i prosent av arbeidsstyrken, gir omleggingen en økning på lag 0,1 prosentpoeng i 4. kvartal 2020. Dette betyr at ved sammenligning av eksempelvis sysselsettingsraten for 4. kvartal 2020 (basert på eldre ikke-bruddjusterte tidsserier) med bruddjusterte tidsserier, vil man måtte oppjustere andelen med om lag 0,9 prosentpoeng for å kunne sammenligne observasjonene.

¹ Bruddanslagene for nivåene for sysselsetting og arbeidsledighet er dokumentert i Horgen, E., Lien, H. H., Sandvik, O. og Sundt, C. S. (2023): Dokumentasjon av Arbeidskraftundersøkelsen etter omleggingen i 2021, Statistisk sentralbyrå. Bruddanslagene samt sysselsettingsraten og arbeidsledighetsraten for 4. kvartal 2020 omtalt i teksten framkommer ved å sammenligne antall personer etter arbeidsstyrkestatus i 4. kvartal 2020 fra tabell 13619 (bruddjusterte tall) og tabell 05110 (ikke-bruddjusterte tall) i Statistikkbanken. Tilsvarende kan gjøres for årstall ved å sammenligne tabell 13618 (bruddjusterte tall) og tabell 05110 (ikke-bruddjusterte tall) i Statistikkbanken.

Boks 7.3 Månedstall fra AKU

Tidligere ble det månedlig kun publisert tremåneders glidende gjennomsnitt av sesongjusterte månedstall fra Arbeidskraftundersøkelsen (AKU). De tremåneders glidende gjennomsnittene er navngitt etter den midterste måneden i tremånedersperioden og oppfyller ikke internasjonale aktualitetskrav, men tallene har viktige nasjonale brukere. SSB fortsetter derfor å publisere de tremåneders glidende gjennomsnittene av sesongjusterte månedstall selv om de ikke oppfyller internasjonale aktualitetskrav, men publiserer nå i tillegg følgende serier:

Sesongjusterte månedstall

Trendtall

Månedstall som ikke er sesongjustert

Det er seriene i de tre punktene ovenfor som blir sendt til Eurostat hver måned i tråd med internasjonale forpliktelser om leveranse av månedlige sesongjusterte tall. Siden de sesongjusterte månedstallene har høy volatilitet, ber SSB Eurostat vektlegge trendtallene i stedet for de sesongjusterte tallene i pressemeldingen Eurostat månedlig publiserer for hele EØS-området.¹ Det samme praktiseres for Island, Sverige, Finland og Tyskland av samme årsak som for Norge.

De sesongjusterte månedstallene og månedstallene som ikke er sesongjustert har høy volatilitet og publiseres først og fremst av hensyn til ekspertbrukere. For å tolke utviklingen på arbeidsmarkedet anbefaler SSB å bruke de to andre seriene, det vil si trendtallene og de tremåneders glidende gjennomsnittene av sesongjusterte månedstall. De tremåneders glidende gjennomsnittene er en glatting av månedstall justert for sesongvariasjoner. Hvert tall representerer altså en tremånedersperiode og er et gjennomsnitt av de sesongjusterte månedstallene for perioden, slik at to påfølgende perioder overlapper med ²/₃. Tallene er navngitt etter den midterste måneden i tremånedersperioden.

Trendtallene representerer en underliggende tendens og konjunktursykluser. Trenden kan ofte bli litt revidert når nye observasjoner innarbeides, særlig mot slutten av tidsserien, kalt revisjonsusikkerhet. Endelig trend beregnes ved å glatte de sesongjusterte tallene. Programmet velger et glidende trendgjennomsnitt basert på statistiske egenskaper ved dataene. For månedlige serier, vil enten et 9-, 13- eller 23-terms Henderson glidende gjennomsnitt bli valgt, og tilhørende asymmetriske varianter mot slutten.²

Selv om de tremåneders glidende gjennomsnittene er en glatting av de sesongjusterte månedstallene, gjenstår det noe volatilitet. Trendtallene har lav volatilitet, men større revisjonsusikkerhet enn de tremåneders glidende gjennomsnittene. Utvalget bruker trendtallene om ikke annet er angitt.

¹ Se for eksempel pressemeldingen fra Eurostat i mars 2023.

² For detaljert informasjon om trendfiltre i X-12ARIMA, se for eksempel kapittel 12.6 i Handbook on Seasonal Adjustment.

Boks 7.4 Om ukrainere i AKU

I løpet av 2022 og 2023 har det kommet mange ukrainske flyktninger til Norge. Mesteparten av økningen i antallet innvandrere fra Ukraina har ifølge Arbeidskraftundersøkelsen (AKU) kommet blant personer utenfor arbeidsstyrken. Innvandringen fra Ukraina har dermed isolert sett trukket sysselsettingsnivået ned, men gruppen er så liten i AKU at effekten denne endringen i befolkningens sammensetning har hatt på sysselsettingsprosenten (sysselsatte i prosent av befolkningen 15–74 år) målt i AKU er nær null. At gruppen fortsatt er liten i AKU henger sammen med to forhold utdypet nærmere nedenfor.

Det første forholdet har å gjøre med populasjonsavgrensningen i AKU, altså hvilken gruppe mennesker undersøkelsen er ment å si noe om. Populasjonen i AKU er personer som er registrert bosatte i private kosthusholdninger, så ukrainske flyktninger som bor på mottak eller andre former for ikke-private kosthusholdninger er derfor ikke ment å være med. At populasjonen er begrenset til registrerte bosatte i private kosthusholdninger er bestemt gjennom en forordning som regulerer arbeidskraftundersøkelsene i alle EU-/EØS-land og som sikrer god sammenlignbarhet mellom landenes undersøkelser.

Det andre forholdet som bidrar til at ukrainere utgjør en liten gruppe i AKU har å gjøre med selve innrettingen av undersøkelsen, som gir en forsinkelse i hvor godt nyankomne innvandrere blir representert i undersøkelsen. AKU er en kvartalsundersøkelse som primært er innrettet for å gi gode endringstall over tid, og for å gi gode endringstall er intervjuobjektene (altså personene som er med i undersøkelsen) med i undersøkelsen i hele to år. Det betyr at kun 1/8 av utvalget byttes ut hvert kvartal, og det tar derfor noe tid før slike store, brå endringer i befolkningen gjenspeiles i AKU. En ny innvandringsgruppe som har innvandret i løpet av kort tid vil altså være underrepresentert i AKU over en viss tid. Som nevnt ovenfor vil de heller ikke kunne trekkes ut for å være med i undersøkelsen før de bor i en privat kosthusholdning.

De to ovennevnte forholdene er de viktigste årsakene til at det er få ukrainere med i AKU. Et tredje forhold som også kan spille inn er at frafallet i undersøkelsen er større blant innvandrere, og særlig de som er nyankomne. Innvandrere fra landgruppe 2 (der Ukraina, og de hovedsakelig østeuropeiske landene som ble EU-medlemmer i 2004 eller senere, er inkludert) er samlet sett ikke underrepresentert i AKU som følge av estimeringsmetoden som brukes. Selv om innvandrere fra enkeltlandet Ukraina er underrepresentert, har de mye til felles med øvrige innvandrere i landgruppe 2 hva angår arbeidsmarkedsdeltakelse. Således er effekten av økt innvandring fra Ukraina på sysselsettingen i stor grad tatt hensyn til i AKU.

Statistikken Antall arbeidsforhold og lønn (ARBLONN) har en annen populasjon enn AKU, slik at også bosatte i ikke-private kosthusholdninger er med. Statistikken gir dessuten tall for innvandrere fra enkeltland, inkludert fra Ukraina. Denne kilden er dermed bedre egnet enn AKU for å følge sysselsettingsutviklingen for ukrainske flyktninger i Norge. Statistikken over registrerte helt ledige fra NAV gir også tall for innvandrere fra Ukraina, og er bedre egnet enn AKU for å følge ledighetsutviklingen for denne gruppen.

Både sysselsettingsraten og yrkesdeltakelsen varierer med konjunkturutviklingen. Finanskrisen i 2009 og oljeprisfallet i 2014 bidro til et fall i sysselsetting og yrkesdeltakelse, før gjeninnhenting og noen år med sysselsettingsoppgang. Utbruddet av koronapandemien i 2020 ga en ny nedgang i både sysselsetting og yrkesdeltakelse. Endret sammensetning av befolkningen påvirker også yrkesdeltakelsen. I en analyse av perioden 2000–2017 trakk flere eldre og økt innvandring sysselsettingen og yrkesdeltakelsen ned, mens økt utdanningsnivå trakk i motsatt retning.[39] ,[40] ,[41]

Panel A i figur 7.3 viser at yrkesdeltakelsen økte fra 72,6 prosent i 2022 til 72,8 prosent i 2023, mens sysselsettingsraten falt fra 70,3 prosent i 2022 til 70,1 prosent i 2023.[42] , [43] Månedstall viser at både sysselsettingsraten og yrkesdeltakelsen falt noe fra mars til desember 2022, før de begge økte gjennom 1. halvår 2023. Deretter tenderte sysselsettingsraten til et fall gjennom siste halvdel av 2023.[44] I januar 2024 var sysselsettingsraten 70,1 prosent, og yrkesdeltakelsen 73,0 prosent. For personer i aldersgruppen 15–39 år økte sysselsettingsraten og yrkesdeltakelsen fra 2022 til 2023, fra henholdsvis 75,3 og 79,2 prosent til henholdsvis 75,5 og 80 prosent.[45]

I panel B er den bruddjusterte sysselsettingsraten i 2013 og 2023 fordelt på kjønn og aldersgrupper. Den viser at sysselsettingsraten for de over 24 år er høyere for menn enn for kvinner (i begge år), og at profilen over livsløpet er den samme for begge kjønn. Panel C i figuren viser differansen mellom sysselsettingsraten i 2023 og 2013 for menn og kvinner, fordelt på aldersgrupper. For de yngre aldersgruppene var sysselsettingsraten i 2023 høyere enn i 2013, mens nivået var lavere for aldersgruppen 40–54 år. Blant de eldre er det en økning i sysselsettingsraten fra 2013 til 2023, og noe av dette kan blant annet skyldes bedre helse og virkninger av pensjonsreformen i 2011.[46] Sammenlignet med 2022 var sysselsettingsraten 0,2 prosentpoeng lavere i 2023 både for menn og kvinner. Nedgangen var størst for aldersgruppen 40–54 år, med en reduksjon på 1,1 prosentpoeng for menn og 1,0 prosentpoeng for kvinner. For menn i aldersgruppen 15–24 år økte derimot sysselsettingsraten med 1,3 prosentpoeng fra 2022 til 2023.

Figur 7.3 Utviklingen i sysselsetting og arbeidsledighet

¹ AKU-tall for sysselsetting og arbeidsstyrke (panel A) og sysselsettingsrate etter kjønn og aldersgrupper (panel B og C) er bruddjustert, mens AKU-tall for arbeidsledige (panel D) er målt som bruddjusterte trendtall. Se boks 7.2 for detaljer om bruddjusteringen av AKU.

² I november 2018 var det brudd i NAVs statistikk for arbeidsledige. NAV publiserer tall som er korrigerte for dette bruddet både for registrerte arbeidsledige og for summen av registrerte arbeidsledige og arbeidssøkere på tiltak. Ettersom de korrigerte tallene kun dekker perioden etter januar 2013 er ikke NAVs tall sammenlignbare før og etter januar 2013. Bruddet anses å være tilnærmet ferdig per januar 2019. Dermed er tall fra januar 2020 sammenlignbare med året før.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Arbeids- og velferdsdirektoratet

Nettoinnvandringen til Norge var på et høyt nivå ved inngangen til 2023 som følge av krigen i Ukraina. I løpet av 2023 var nettoinnvandringen fra Ukraina i gjennomsnitt på 7 700 personer per kvartal.[47] Nettoinnvandringen fra Ukraina var likevel 5,3 prosent lavere enn i 2022 (målt som gjennomsnitt av kvartalstallene), og bidro til at samlet nettoinnvandringen til Norge i 2023 falt med 9,0 prosent relativt til 2022. Nettoinnvandringen fra øvrige land falt med 13,7 prosent i samme periode.[48]

I 2023 var det i gjennomsnitt 88 100 ikke-bosatte lønnstakere (målt som gjennomsnitt av kvartalstallene), en oppgang på 3,2 prosent fra 2022, men fortsatt 4,9 prosent færre enn i 2019, året før koronapandemien. I de tre årene før pandemien økte antall ikke-bosatte med rundt 5 700 personer årlig. Figur 7.4 viser sesongjusterte månedstall for antall lønnstakere, og illustrerer hvordan antall ikke-bosatte lønnstakere er under trenden fra før koronapandemien, mens totalt antall lønnstakere er om lag på trenden fra før pandemien. Fra mars 2023 og utover falt antall ikke-bosatte lønnstakere, i stor grad drevet av en reduksjon i antall innen forretningsmessig tjenesteyting og bygge- og anleggsvirksomhet. Oppgangen i antall ikke-bosatte lønnstakere fra 2022 til 2023 i industrien var på 11,3 prosent, mens det innen overnattings- og serveringsvirksomhet var en økning på 6,7 prosent. Bygge- og anleggsvirksomhet, som er den største næringen blant ikke-bosatte lønnstakere med 27,0 prosent av alle ikke-bosatte lønnstakere, hadde en oppgang fra 2022 til 2023 på i gjennomsnitt 3,4 prosent.

Figur 7.4 Antall lønnstakere, alle (venstre akse) og ikke-bosatte (høyre akse). 1 000 personer, endelige tall, sesongjustert. Januar 2016–desember 2023

Kilde: Statistisk sentralbyrå

7.2 Sysselsetting i ulike næringer

Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall økte antall sysselsatte med 1,3 prosent fra 2022 til 2023, med høyest vekst gjennom 2022 og i starten av 2023. Veksten i antall timeverk var høyest i 1. kvartal 2023, før tilnærmet nullvekst ut året, og økte med 0,8 prosent fra 2022 til 2023. Om man justerer for at det var to færre virkedager i 2023 enn i 2022 ville økningen i antall timeverk anslagsvis vært 1,6 prosent.[49]

Sysselsettingsutviklingen etter næring er vist i tabell 7.1 og figur 7.5.[50] Etter et fall i 2. og 3. kvartal 2020 økte sysselsettingen innen utvinning av råolje og naturgass mye, spesielt i 2. og 3. kvartal 2023, mens veksten i timeverk var høyest i 3. kvartal 2023. En tilsvarende utvikling fant også sted i verfts- og verkstedindustrien, men her fortsatte nedgangen gjennom 2021, før både sysselsetting og timeverk flatet ut og tok seg noe opp igjen gjennom 2022 og 2023. Samlet sett i industrien tok sysselsettingen seg opp fra 4. kvartal 2020 etter et fall i forbindelse med koronapandemien, og siden 2. kvartal 2021 har det vært jevn sysselsettingsvekst i denne næringen, men med noe avtakende vekst i 2023 sammenlignet med 2022. Dette er vist i panel A i figur 7.5.

Innenfor både bygge- og anleggsvirksomhet og teknisk tjenesteyting vokste sysselsettingen jevnt gjennom 2022. Gjennom 2023 har sysselsettingen i teknisk tjenesteyting vokst videre, med høyere timeverksvekst enn sysselsettingsvekst, mens det var et fall i sysselsettingen innenfor bygge- og anleggsvirksomhet i 2.–4. kvartal 2023, se panel B i figur 7.5.

Innen overnattings- og serveringsvirksomhet var sysselsettingsutslagene gjennom 2021 spesielt store, noe som hadde sammenheng med at koronapandemien særlig rammet denne næringen. I slutten av 2021 tok sysselsettingen seg kraftig opp igjen, og var fra og med 3. kvartal 2022 over nivået før pandemien. Gjennom 2023 var utviklingen i sysselsettingen innen overnattings- og serveringsvirksomhet tilnærmet flat, med unntak av et fall i 2. kvartal. Sysselsettingen innen forretningsmessig tjenesteyting falt kraftig gjennom 2023, spesielt i 2. og 3. kvartal. Denne utviklingen må ses i sammenheng med nye regler for innleie og utleie av arbeidskraft iverksatt fra og med 1. april 2023, hvor utleie av arbeidskraft inngår som en næring innen forretningsmessig tjenesteyting.[51] For forretningsmessig tjenesteyting var fallet i timeverk gjennom 2023 enda kraftigere enn fallet i sysselsettingen. Sysselsettingen innen varehandel og reparasjon av motorvogner hadde en flat utvikling gjennom både 2022 og 2023, med et lite fall i 3. kvartal 2023.

Utviklingen i sysselsettingen i offentlig forvaltning er vist i panel C i figur 7.5. Det var sterk vekst i sysselsettingen i statsforvaltningen fra 3. kvartal 2020 til 4. kvartal 2021, og lavere vekst gjennom 2022 og 2023. Sysselsettingen i kommuneforvaltningen har til sammenligning vært svakere over den samme perioden, men vokste jevnt gjennom alle kvartalene i 2023.

Figur 7.5 Sysselsatte etter næring. Sesongjustert endring fra 1. kvartal 2013. Indeks (2013 = 100). 1. kvartal 2013–4. kvartal 2023

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 7.1 Sysselsatte og timeverk ifølge nasjonalregnskapet¹

Nivå

Endring fra året før i prosent

Sysselsetting

Timeverk

Sysselsetting

Timeverk

2023*

2023*

2021

2022*

2023*

2021

2022*

2023*

I alt

2 973,4

4 216,1

1,1

3,9

1,3

2,3

3,9

0,8

Olje og utenriks sjøfart

45,2

76,3

-1,6

2,8

1,6

-1,3

1,7

0,1

Fastlands-Norge

2 928,3

4 139,7

1,2

3,9

1,3

2,4

3,9

0,8

Industri og bergverksdrift

228,6

359,4

-0,1

2,7

1,1

1,0

2,6

0,5

Annen vareproduksjon

350,6

555,5

0,6

4,4

2,0

1,0

4,4

0,8

– Primærnæringer

69,8

120,3

0,6

2,7

2,2

-0,3

2,5

0,8

– Elektrisitetsforsyning

17,9

29,5

2,5

3,0

4,7

3,0

2,9

5,0

– Bygge- og anleggsvirksomhet

262,9

405,7

0,5

5,0

1,8

1,3

5,1

0,5

Tjenesteytende næringer ekskl. offentlig forvaltning

1 459,9

2 014,4

1,0

5,9

1,5

3,0

5,7

0,8

– Tjenester tilknyttet utvinning av råolje og naturgass

36,1

57,5

0,0

4,5

3,7

2,5

3,4

4,0

– Varehandel

366,1

457,3

1,3

2,4

0,4

2,1

2,5

-0,5

– Samferdsel (ekskl. utenriks sjøfart)

119,8

182,5

-3,2

5,3

2,7

-0,4

5,6

1,7

– Annen tjenesteyting

974,0

1 374,6

1,5

7,4

1,8

3,8

6,9

1,1

Offentlig forvaltning

889,2

1 210,4

1,9

0,9

0,9

2,4

1,2

1,0

– Statsforvaltningen (inkl. helseforetakene)

327,0

493,6

2,8

1,7

1,5

2,6

1,7

0,9

– Kommune-forvaltningen

562,1

716,8

1,4

0,5

0,5

2,3

0,8

1,0

* Foreløpige tall

¹ Nasjonalregnskapstallene (NR) avviker noe fra tallene i Arbeidskraftsundersøkelsen (AKU), blant annet ved at NR-tall inkluderer utenlandske sjøfolk på norske skip og arbeidsinnvandrere på korttidsopphold (ikke-bosatte).

Kilde: Tabell 09175 i Statistikkbanken, Statistisk sentralbyrå

7.3 Arbeidsledighet

Tall fra AKU viser at arbeidsledigheten, som lå på 3,4 prosent i slutten av 2022 etter en svak økning fra sommeren 2022, økte videre gjennom 2023 til 3,9 prosent i januar 2024, se panel D i figur 7.3.[52] Dette tilsvarte 117 000 personer. AKU-arbeidsledigheten for 2023 sett under ett var 3,6 prosent, opp fra 3,2 prosent i 2022. Dette er lavere enn det bruddjusterte gjennomsnittet på 4,0 prosent over perioden 2009–2019 før pandemien. For personer i aldersgruppen 15–39 år økte AKU-arbeidsledigheten fra 4,9 prosent i 2022 til 5,7 prosent i 2023.[53] Økningen blant de yngste (unge i alderen 15–24 år), var i stor grad en følge av at flere fra denne aldersgruppen forsøkte å få seg jobb heller enn at de mistet jobben.[54]

AKU viser at det i 2023 i gjennomsnitt var 49 000 arbeidsledige kvinner og 58 000 arbeidsledige menn, se tabell 7.2. Sammenlignet med året før var det totalt 11 000 flere arbeidsledige. Generelt jobber det flere menn enn kvinner i konjunkturutsatte næringer, noe som tilsier at det er størst økning i andelen arbeidsledige menn i en nedgangskonjunktur.[55] I starten av koronapandemien ble derimot kvinner rammet i større grad enn menn. Årsaken til dette var at nedstengingen av samfunnet i første omgang påvirket næringer med en overrepresentasjon av kvinner, noe som gjorde at arbeidsledigheten i større grad traff kvinner enn i et vanlig konjunkturforløp. Kvinner med innvandrerbakgrunn ble aller hardest rammet.[56] Etter hvert ble det flere menn blant de permitterte, og forskjellen avtok. Månedstallene fra AKU viser at nesten hele økningen i arbeidsledighet gjennom 2023 var blant menn.[57]

Tall fra AKU viser at det i 4. kvartal 2023 var 7 000 personer med lange arbeidsledighetsperioder (definert som sammenhengende arbeidsledig i over ett år), noe som var en økning på om lag 16,7 prosent sammenlignet med 4. kvartal 2022. Langtidsledige regnes hos NAV som personer som ikke har vært i jobb eller på arbeidsmarkedstiltak i minst 26/53 uker (varighet som helt ledig).[58] Dette inkluderer også helt permitterte som fortsatt har et arbeidsforhold. I 2023 var det i gjennomsnitt 13 500 langtidsledige over 26 uker og 5 300 langtidsledige over 53 uker, se tabell 7.3. I februar 2024 var 14 700 personer langtidsledige over 26 uker, en økning på 22,2 prosent sammenlignet med februar 2023 og en reduksjon på 27,9 prosent sammenlignet med februar 2022.

Tabell 7.2 Arbeidsledige og midlertidig ansatte, ifølge AKU. 2019–2023

Nivå

Endring fra året før

2023

2019

2020

2021

2022

2023

Arbeidsledige i alt, 1 000 personer

107

-2

25

-8

-32

11

Kvinner

49

-2

12

-4

-14

6

Menn

58

0

12

-3

-18

5

Midlertidig ansatte, 1 000 personer¹

219

-9

-5

48

-14

-12

Prosentvis endring fra året før

Andel midlertidig ansatte, i prosent¹

8,0

-6,0

-2,5

20,8

-8,6

-5,9

¹ Nivået for 2023 viser midlertidig ansatte i prosent av alle ansatte. Tidsserien er ikke bruddjustert og dermed er ikke endringen fra 2020 til 2021 sammenlignbar, se kapittel 7.5 for mer om bruddet.

Kilde: Tabell 13618 og 05612 i Statistikkbanken, Statistisk sentralbyrå

NAVs statistikk over arbeidsledighet viser at summen av registrert helt ledige og arbeidssøkere på tiltak (sesongjustert) økte moderat fra november 2022 til februar 2024, med til sammen 12 500 personer (sesongjustert), se panel D i figur 7.3. Målt som andelen av arbeidsstyrken økte det fra 2,0 prosent i perioden november 2022–mars 2023 til 2,4 prosent i februar 2024.[59] Tall fra NAV viser at andelen av de helt ledige (ikke sesongjustert) som var permitterte falt fra 19,2 prosent i januar 2022, da det fortsatt var smitteverntiltak i forbindelse med koronapandemien, til 3,6 prosent i september 2022, se figur 7.6. I februar 2024 var andelen på 10,1 prosent, tilsvarende 11 700 personer, noe som var en økning på 1 900 personer sammenlignet med februar 2023. Målt ved tall fra desember 2023 sto permitteringer av personer fra bygg og anlegg og ingeniør- og IKT-fag for en stor andel av økningen sammenlignet med desember 2022, og av de 7 800 permitterte i desember 2023 var 3 000 fra disse to konjunktursensitive yrkesgruppene.[60]

Figur 7.6 Utvikling i registrert arbeidsledighet (helt ledige) og arbeidssøkere på tiltak. Andel av arbeidsstyrken (ikke sesongjustert). Januar 2020–februar 2024

Kilde: Arbeids- og velferdsdirektoratet

I januar 2023 var arbeidsledigheten (sesongjustert) høyest innen reiseliv og transport, med 3,2 prosent helt ledige eller på arbeidsmarkedstiltak, og arbeidsledigheten for denne gruppen økte til 3,5 prosent i slutten av 2023, se figur 7.7.[61] Felles for alle yrkesgruppene var en økning i (sesongjustert) arbeidsledighet gjennom 2023, med størst økning for bygg og anlegg på 0,8 prosentpoeng fra januar til desember 2023. Ifølge NAVs månedlige statistikk for 2023 har antall registrert helt ledige ligget stabilt rundt 1,8 prosent av arbeidsstyrken.

Figur 7.7 Utvikling i registrert arbeidsledighet (helt ledige) og arbeidssøkere på tiltak, utvalgte yrker.¹ Andel av arbeidsstyrken (sesongjustert). Januar 2023–februar 2024

¹ Yrkesfordelte tall januar og februar 2024 er ikke tilgjengelig grunnet en feil i IT-systemet hos NAV som medførte manglende registrering av yrkesbakgrunn hos nye arbeidssøkere.

Kilde: Arbeids- og velferdsdirektoratet

7.4 Ledige stillinger

Årlig er det store strømmer i arbeidsmarkedet. Tilgang og beholdning av ledige stillinger brukes som indikatorer for etterspørsel etter arbeidskraft, for eksempel for å si noe om konjunktursvingninger. Flere ledige stillinger kan imidlertid også være et uttrykk for økt mangel på arbeidskraft, og økt tilgang på ledige stillinger kan følge av at flere bytter jobb. NAVs bedriftsundersøkelse fra våren 2023 viser at det var utfordringer med å rekruttere arbeidskraft innen helse- og sosialtjenester, hvor 30,5 prosent av virksomheter svarte at de ikke fikk ansatt personer og ytterligere 13,8 prosent måtte ansette noen med lavere eller annen formell kompetanse. Tilsvarende gjennomsnitt for alle virksomheter i undersøkelsen var 15,6 og 10,0 prosent. Dette er vist i figur 7.8.

Figur 7.8 Virksomheter som har mislyktes i å rekruttere arbeidskraft eller som har vært nødt til å ansette noen med annen formell kompetanse. Prosent. Våren 2023

Kilde: NAVs bedriftsundersøkelse 2023, Arbeids- og velferdsdirektoratet

Regionalt nettverk 1/2024, publisert av Norges Bank 14. mars 2024, viste at 21 prosent av virksomheter i undersøkelsen rapporterte at knapphet på arbeidskraft begrenset deres produksjon.[62] Dette var det samme nivået som i foregående runde i november 2023 (Regionalt nettverk 4/2023). Virksomheter innen tjenesteyting og oljeleverandører rapporterte i større grad om knapphet enn gjennomsnittet.

Fra et historisk høyt nivå i 2022 var det i 2023 et fall i tilgangen på ledige stillinger registrert hos NAV (målt som sum av tilgang på ledige stillinger per år) på 106 900 stillinger (tilsvarende 18,6 prosent), se tabell 7.3. Nivået på tilgangen på ledige stillinger var likevel over gjennomsnittet de siste 10 årene. SSBs tall for beholdningen av ledige stillinger (målt som gjennomsnittlig beholdning gjennom året) økte med 11 300 stillinger (tilsvarende 10,6 prosent) fra 2022 til 2023.

Sesongjusterte tall fra SSB viser at veksten i antall ledige stillinger var høyest i 1. kvartal 2023, og spesielt for varehandel og bygg- og anleggsvirksomhet. Den sesongjusterte veksten i totalt antall ledige stillinger falt deretter med 10,3 prosent i 2. kvartal og falt videre ut året. I 4. kvartal trakk spesielt faglig, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting og forretningsmessig tjenesteyting ned den sesongjusterte veksten i antall ledige stillinger, mens helsetjenester trakk opp.

Sesongjusterte tall for ledige stillinger som andel av totalt antall stillinger (sum av antall stillinger og arbeidsforhold) nådde en topp i 1. kvartal 2023 på 4,1 prosent og falt deretter til 3,3 prosent i 4. kvartal. I 4. kvartal hadde næringene pleie- og omsorgstjenester i institusjon og overnattings- og serveringsvirksomhet høyere forholdstall enn gjennomsnittet, mens helsetjenester og industri hadde færre ledige stillinger som andel av totalt antall stillinger. Forholdstallene for hver næring for 4. kvartal 2023 (sesongjustert) er vist i figur 7.9.

Figur 7.9 Ledige stillinger som andel av totalt antall stillinger.¹ Etter næring. Prosent (sesongjustert). 4. kvartal 2023

¹ Stiplet vertikal linje viser gjennomsnittlig ledige stillinger som andel av totalt antall stillinger.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Reduksjonen i tilgangen på ledige stillinger registrert hos NAV fra 2022 til 2023 var spesielt stor innen bygg og anlegg (-36,0 prosent), ingeniør- og IKT-fag (-35,6 prosent) og serviceyrker (-27,3 prosent). Målt i antall var tilgangen på ledige stillinger i 2023 størst i helse, pleie og omsorg med 125 500 ledige stillinger, en nedgang på 4,3 prosent fra 2022. De sesongjusterte månedstallene viste at tilgangen på ledige stillinger per virkedag for alle yrker sett under ett økte noe fra og med juni 2023, etter et fall i perioden januar–april 2023.

Tabell 7.3 Registrerte arbeidsledige og tiltaksdeltakere og ledige stillinger.¹ I 1 000 personer, om ikke annet er angitt. 2018–2023

Nivå

Endring fra året før

2023

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Registrert helt ledige, gjennomsnitt, NAV

53,1

-8,7

-2,1

78,5

-53,1

-36,7

1,0

Langtidsledige over 26 uker²

13,5

-2,6

-0,5

8,2

4,6

-15,1

-1,8

Langtidsledige over 53 uker²

5,3

-0,6

0,0

1,4

5,0

-5,9

-2,6

Helt permitterte, gjennomsnitt

3,8

-1,1

-0,6

57,6

-36,8

-17,6

-0,8

Tiltaksdeltakere (arbeidssøkere), gjennomsnitt

10,7

-3,1

-2,1

-1,3

3,2

-3,3

-2,1

Delvis ledige, gjennomsnitt

21,6

-3,6

-1,9

60,3

-29,7

-31,4

-3,7

Tilgang ledige stillinger, NAV³

468,2

132,7

7,3

-1,8

126,5

30,2

-106,9

Ledige stillinger (nivå), SSB⁴

118,1

8,3

4,6

-9,8

26,1

18,0

11,3

Ledige stillinger (prosent og prosentpoeng), SSB⁵

3,7

0,2

0,2

-0,3

0,8

0,4

0,3

¹ Gjennomsnittlige månedstall. Det er brudd i NAVs statistikk over antall arbeidsledige fra og med november 2018 på grunn av ny registreringsmetode. Bruddet anses å være tilnærmet ferdig per januar 2019. Dermed er tall fra januar 2020 sammenlignbare med året før. Fra og med 1. januar 2021 overtok NAV ansvaret for statistikken om registrerte ledige fordelt etter utdanning og innvandrerbakgrunn, i henhold til nasjonalt program for offisiell statistikk.

² Alle arbeidsledige med en sammenhengende arbeidsledighetsperiode på minst 26/53 uker (varighet som helt ledig) som ikke har vært i jobb eller vært i arbeidsmarkedstiltak.

³ Total tilgang gjennom året, ikke gjennomsnitt per måned. Økningen i ledige stillinger fra 2017 til 2018 skyldes delvis at NAV gradvis har forbedret datainnhenting til ledige stillinger og utvidet omfanget til statistikkilden.

⁴ Statistikken baserer seg på en utvalgsundersøkelse som gjennomføres hvert kvartal. Statistikken viser nivået og utviklingen for antall ledige stillinger totalt og fordelt på næring, målt som en beholdningsstørrelse. Statistikken er sammenlignbar med tilsvarende statistikk i europeiske land. Nivået fra SSBs statistikk for ledige stillinger er høyere enn NAVs månedlige statistikk, da SSBs statistikk blant annet også inneholder ledige stillinger som utelukkende er utlyst på virksomhetenes egne hjemmesider.

⁵ Ledige stillinger i prosent av antall stillinger (sum av ledige stillinger og antall arbeidstakerforhold).

Kilder: Tabell 08836 i Statistikkbanken, Statistisk sentralbyrå og Arbeids- og velferdsdirektoratet

7.5 Midlertidig ansatte og deltid

Midlertidig ansatte utgjorde ifølge AKU 8,0 prosent av alle ansatte i 2023, se tabell 7.2. I perioden 2009–2022 har andelen variert mellom 7,7 og 9,3 prosent (se figur 7.10), med en nedgang fra 8,5 prosent i 2022 til 8,0 prosent i 2023. Flere personer som tidligere ville vært klassifisert som selvstendig næringsdrivende blir nå definert som ansatte i AKU etter omleggingen i januar 2021.[63] Tallene fra og med 2021 er dermed ikke sammenlignbare med de tidligere årene, se figur 7.10.

Figur 7.10 Midlertidig ansatte, i prosent av alle ansatte. Ikke-bruddjustert.¹ 2009–2023

¹ Tidsserien er ikke bruddjustert for bruddet fra 2020 til 2021 (markert med stiplet linje), og dermed er nivåene i 2021–2023 ikke sammenlignbare med tidligere år og endring fra 2020 til 2021 er ikke sammenlignbar.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Heltidssysselsatte lønnstakere utgjorde ifølge AKU 75,2 prosent av de sysselsatte i 2023, mens 24,7 prosent var deltidssysselsatte. Innslaget av deltid falt fra året før, og andelen deltidssysselsatte med kort deltid (1–19 timer per uke) økte noe. 103 000 personer i gruppen deltidssysselsatte lønnstakere i 2023 ønsket å kunne jobbe mer, som tilsvarte 2,5 prosent av befolkningen og 14,1 prosent av alle deltidssysselsatte.[64] Det var en reduksjon fra 106 000 personer i 2022, tilsvarende et fall på 2,8 prosent.

Et utvidet arbeidsledighetsbegrep som inkluderer deltidssysselsatte som ønsket og kunne jobbe mer, arbeidsledige personer (som søker jobb og er tilgjengelig), personer utenfor arbeidsstyrken som har søkt jobb, men ikke er tilgjengelig, og personer utenfor arbeidsstyrken som ikke har søkt jobb, men som er tilgjengelig utgjorde 7,2 prosent av befolkningen i 2023, uendret fra 2022.[65]

7.6 Lønnstakernes tilknytning til utdanning og velferdsordninger

Tabell 7.4 viser at det i 2022 var 70,9 prosent av lønnstakerne som ikke kombinerte arbeid med andre statuser, og at 13,6 prosent kombinerte arbeid med et utdanningsforløp. Sistnevnte andel har økt fra 11,9 prosent i 2016. I 2022 økte andelen lønnstakere som falt under kategorien «ellers». Det må ses i sammenheng med en endring i datagrunnlaget for mottakere av sykepenger, som medførte at flere ble etterregistrert i kategorien «ellers» for 2022-tallene sammenlignet med tidligere år[66] .

Tabell 7.4 Lønnstakernes tilknytning til utdanning og velferdsordninger.¹ 2021–2022

2021

2022

Personer

Prosent

Personer

Prosent

Kun lønnstakere

1 878 139

71,8

1 894 585

70,9

Lønnstakere

– under ordinær utdanning

352 565

13,5

363 205

13,6

– som mottar arbeidsavklaringspenger

26 593

1,0

28 127

1,1

– som mottar uføretrygd

48 779

1,9

48 958

1,8

– som mottar AFP/alderspensjon

109 911

4,2

112 932

4,2

– ellers

199 005

7,6

223 567

8,4

Lønnstakere samlet

2 614 992

100

2 671 374

100

¹ Statistikken over sysselsatte (lønnstakere) og kombinasjon av utdanning og mottak av ytelser omfatter bosatte i alderen over 15 år. Tellingstidspunktet er 4. kvartal hvert år og statistikken foreligger til og med 2022.

Kilde: Tabell 12837 i Statistikkbanken, Statistisk sentralbyrå.

8 Utviklingen i konkurranseevnen

Relative timelønnskostnader mellom norsk industri og industrien hos handelspartnerne i EU og Storbritannia målt i felles valuta anslås å ha gått ned med 9,3 prosent i 2023. Timelønnskostnadsveksten i norsk industri anslås å ha vært lavere enn i industrien hos handelspartnerne, samtidig som kronen svekket seg markert. Anslaget på relative timelønnskostnader i fjor er basert på arbeidskraftkostnadsindekser per 3. kvartal. Anslaget er usikkert.

Industriens kostnadsmessige konkurranseevne har bedret seg siden 2012, etter å ha svekket seg i årene før. Både svekkelsen frem til 2012 og bedringen i årene etterpå må ses i sammenheng med utviklingen i kronekursen.

Gjennomsnittlige timelønnskostnader i norsk industri var i 2023 anslagsvis 18 prosent høyere enn et vektet gjennomsnitt av våre handelspartnere i EU og Storbritannia, 38 prosentpoeng lavere enn i 2012 og 15 prosentpoeng lavere enn i 2022. Av EU-landene var det bare Danmark og Belgia som hadde høyere timelønnskostnadsnivå i fjor. At timelønnskostnadene er høyere i norsk industri enn i industrien hos de fleste av våre handelspartnere, reflekterer norsk økonomis høye produktivitet og inntektsnivå.

Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall falt produktiviteten i norsk industri, målt ved bruttoprodukt per timeverk, med 0,4 prosent i fjor, etter å ha falt med 3,0 prosent året før. Produktivitetsveksten i norsk industri i perioden 2013–2022 var i gjennomsnitt 0,6 prosent per år, 1,7 prosentpoeng lavere enn et vektet gjennomsnitt av handelspartnerne.

I perioden 2013–2022 økte produktiviteten i Fastlands-Norge med i gjennomsnitt 0,8 prosent per år, dvs. litt lavere enn et vektet snitt av våre handelspartnere. I fjor økte produktiviteten i fastlandsøkonomien med 0,2 prosent ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall.

Rekordhøye gasspriser bidro til kraftig vekst i inntektsnivået i norsk økonomi i 2022. Norges BNP per innbygger, fratrukket petroleumsrenten, var dette året 51 prosent høyere enn OECD-gjennomsnittet.

8.1 Innledning

Omfattende deltakelse i internasjonal handel med varer og tjenester har gjort det mulig for Norge å oppnå en høyere materiell levestandard enn hva som ville vært mulig dersom norsk økonomi hadde vært mer skjermet mot utenlandsk konkurranse. Fordelene vil imidlertid bli redusert hvis Norge ikke klarer å sørge for en effektiv ressursutnyttelse, herunder full sysselsetting, og en akseptabel inntektsfordeling. For å høste gevinstene ved internasjonalt varebytte, må man klare å omstille ressurser som blir ledige som følge av endringer i markedsforholdene. Land som deltar i det internasjonale vare- og tjenestebyttet må også over tid ha en rimelig balanse i utenriksøkonomien. Et lands konkurranseevne uttrykker evnen til å opprettholde en rimelig balanse i utenriksøkonomien over tid, samtidig som en har full og effektiv ressursutnyttelse og en akseptabel inntektsfordeling. Et land har ikke nødvendigvis god konkurranseevne selv om det har balanse i utenriksøkonomien, dersom for eksempel store deler av landets arbeidsstyrke er arbeidsløse. Men full sysselsetting og lav arbeidsledighet sammen med store underskudd i utenriksøkonomien, tilsier også at et land har svakere konkurranseevne enn hva som kan være bærekraftig over tid.

Det er viktig å skille mellom konkurranseevnen for enkeltnæringer og for Norge som helhet. Konkurranseevnen for en næring beror på næringens lønnsomhet og dens evne til å avlønne innsatsfaktorene. En lønnsom næring må både kunne hevde seg i konkurranse med utenlandske bedrifter på produktmarkedene, og med andre norske næringer i faktormarkedene, herunder arbeidsmarkedet. En økonomi i vekst og med en høy omstillingsgrad vil være kjennetegnet av ulik utvikling i konkurranseevnen for de enkelte næringene. I konkurransen om knappe faktorer må noen næringer trappe ned sin virksomhet, mens andre kan ekspandere i takt med økt lønnsomhet. Dersom en næring mottar subsidier i tilknytning til sin virksomhet, kan dette bedre næringens konkurranseevne, men det fører normalt til en dårligere utnyttelse av ressursene samlet sett, og dermed ikke bedre konkurranseevne i samfunnsøkonomisk forstand.

I dette kapitlet ser vi på noen utvalgte indikatorer for utviklingen i industriens konkurranseevne. Det er en næring som i stor grad konkurrerer internasjonalt og som er viktig for balansen i utenriksøkonomien. I avsnitt 8.2 presenteres tall og anslag for utviklingen i lønnskostnader. I avsnittet ser vi også på forskjell i lønnskostnadsnivåene i industrien i Norge og andre land. I avsnitt 8.3 gir vi en beskrivelse av utviklingen i produktiviteten. For alle indikatorene som presenteres i kapitlet sammenligner vi Norge med et aggregat av våre viktigste handelspartnere, jf. boks 8.1. Se også boks 8.2 for beskrivelse av endringer i kildebruk.

Boks 8.1 Norges handelspartnere

For å vurdere utviklingen i konkurranseevnen til norsk næringsliv, sammenlignes gjerne ulike indikatorer i Norge med tilsvarende størrelser hos våre handelspartnere. Ved beregning av handelspartneraggregat, legger utvalget til grunn beregninger av OECD for Norges handelspartnere. Beregningsutvalget har i denne rapporten benyttet konkurransevekter fra OECD for Norges handelspartnere for perioden 1997–2020.

Konkurransevektene til OECD gjenspeiler handelsstrømmene med de enkelte landene i hvert av årene i perioden, og er derfor forskjellige for hvert år i perioden 1997–2020. Utvalget har lagt de 25 landene med størst vekter i 2020 til grunn som landsammensetning for handelspartneraggregatet. Denne landsammensetningen er benyttet for alle år, selv om det i perioder har vært variasjoner mht. hvilke 25 land som har hatt størst vekter. Basert på landsammensetningen og OECDs konkurransevekter for de ulike årene, er det beregnet et vektet handelspartneraggregat for hvert år i perioden 1997–2020. Konkurransevektene i 2020 er videreført for årene 2021–2023.

Tabell 8.1 viser landsammensetningen og vektene for 2020–2023 som er benyttet i denne rapporten. Norges største handelspartnere er Sverige, Tyskland, Danmark, Nederland og Storbritannia.

Nærmere om grunnlaget for beregningen av konkurransevektene

OECD har basert sine beregninger av landvektene på omfanget av import og eksport mellom Norge og andre land av alle varer unntatt gruppe 3 i det internasjonale klassifiseringssystemet for handelsstatistikk (SITC).¹ Denne gruppen består av råolje, naturgass, raffinerte oljeprodukter og strøm.

OECD har gjort en del forenklinger i sine beregninger. For det første har OECD ikke inkludert handel med tjenester. I 2023 utgjorde tjenester 23 prosent av Norges eksport, og 37 prosent av Norges import. Videre har OECD ikke brutt handelsstrømmene ned til hver enkelt varetype for å kunne gi et grunnlag for å vurdere i hvilken grad det faktisk er direkte konkurranse mellom norske og utenlandske bedrifter

Konkurransevektene her avviker noe fra eksportvektene som omtales i kapittel 5, se tabell 5.2. Dette er fordi vektene i kapittel 5 er beregnet utelukkende basert på destinasjonen for Norges tradisjonelle vareeksport.

¹ SITC = Standard International Trade Classification.

Tabell 8.1 Sammensetning av handelspartneraggregatet. Prosent

Nr.

Land

Vekter for 2020–2023

1

Sverige

22,6

2

Tyskland

13,1

3

Danmark

8,9

4

Nederland

8,1

5

Storbritannia

7,1

6

Kina

4,9

7

Polen

3,8

8

USA

3,8

9

Frankrike

2,7

10

Canada

2,7

11

Belgia

2,6

12

Italia

2,5

13

Finland

2,4

14

Spania

2,1

15

Sør-Korea

2,0

16

Russland

1,5

17

Japan

1,4

18

Litauen

1,3

19

Brasil

1,3

20

Tsjekkia

1,1

21

Tyrkia

1,0

22

Sveits

1,0

23

Østerrike

0,8

24

Taiwan

0,7

25

Romania

0,7

SUM

100

Kilder: OECD og Beregningsutvalget

8.2 Indikatorer for kostnadsutviklingen

Lønnskostnadene er den enkeltfaktoren som betyr mest for kostnadene i næringslivet. Lønnskostnadene kan blant annet måles ved timelønnskostnader og lønnskostnader per produsert enhet. Svakere krone kan bedre eksportbedriftenes inntekter og bedrer isolert sett bedriftenes konkurransesituasjon mot utlandet. Foruten lønnskostnadene vil andre kostnadskomponenter som energikostnader, kapitalkostnader, transportkostnader og andre kostnader til innenlandsk produsert produktinnsats ha betydning for norske bedrifters muligheter til å kunne hevde seg i den internasjonale konkurransen. Videre vil også produktivitetsutviklingen og offentlige avgifter og subsidier være av betydning for konkurranseevnen.

Utviklingen i industriens internasjonale konkurranseevne avhenger også av produktivitets- og kostnadsutviklingen i øvrige deler av norsk næringsliv. Disse næringene leverer produktinnsats, energi og kapitalvarer til industrien. Jo billigere disse leveransene er, desto bedre blir industriens internasjonale konkurranseevne. Videre konkurrerer industrien med øvrige næringer om innsatsfaktorer som blant annet arbeidskraft. Lavere lønninger i andre næringer kan bidra til en bedring i industriens konkurranseevne ved at det blir lettere og billigere for industrien å skaffe arbeidskraft og kapitalvarer. Kostnadsutviklingen i industrien kan derfor ikke ses uavhengig av kostnadsutviklingen i norsk økonomi for øvrig. Konkurranseevneforbedringen fra svakere krone, dempes av dyrere produktinnsats på importerte varer og tjenester. Dette gir også insentiver til å erstatte importerte produkter med norskproduserte varer og tjenester som så vil dempe kostnadene igjen.

Forutsigbare og stabile rammebetingelser kan også bidra til å styrke næringslivets konkurranseposisjon.

8.2.1 Vekst i timelønnskostnader

Etter at den kostnadsmessige konkurranseevnen målt ved relative timelønnskostnader i industrien i felles valuta svekket seg i årene fram til og med 2012, har en markert svekkelse av kronen bidratt til at konkurranseevnen har bedret seg igjen til nær 2000-nivået. Også litt lavere vekst i timelønnskostnadene i Norge etter 2012 har bidratt. Utviklingen i valutakursen har variert mye fra år til år, og bidratt til at det har vært langt større svingninger i den relative timelønnskostnadsveksten målt i felles valuta enn i nasjonal valuta.

Figur 8.1 viser utviklingen i lønnskostnader per time siden år 2000 for ansatte i industrien i Norge sammenlignet med industrien hos våre handelspartnere i EU og Storbritannia målt i nasjonal og i felles valuta.

Figur 8.1 Relative timelønnskostnader i industrien. Norge og handelspartnerne i EU og Storbritannia.¹ 2000–2023. Indeks 2000=100

¹ Handelspartnerne i figuren utgjør 79,8 prosent av handelspartneraggregatet i årene 2020–2023. For årene før 2020 varierer handelspartnernes andel av aggregagtet mellom 75 og 84 prosent. Variasjonene skyldes at landenes vekter varierer fra år til år, jf. beskrivelse i boks 8.1.

Kilder: Eurostat, Office for National Statistics og Norges Bank

Basert på tall fra Eurostat anslås timelønnskostnadsveksten i norsk industri i fjor å ha vært 4,2 prosent, 0,6 prosentpoeng lavere enn et vektet aggregat av våre handelspartnere i EU og Storbritannia, jf. tabell 8.2 under. En markert svekkelse av kronen, bidro til at den kostnadsmessige konkurranseevnen anslås å ha bedret seg med 9,3 prosent i fjor.

Sett over de siste ti årene samlet har gjennomsnittlig timelønnskostnadsvekst i norsk industri vært 2,7 prosent per år, 0,3 prosentpoeng lavere enn hos våre handelspartnere. Kronen, målt ved industriens effektive valutakurs, har i gjennomsnitt svekket seg med 3,3 prosent per år.

Tabell 8.2 Arbeidskraftkostnader per time i industrien i Norge og handelspartnerne i EU og Storbritannia¹. Prosentvis endring fra året før

Gj.snitt perioden

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Vekst i lønnskostnader per time²

Norge

2,7

3,8

1,1

2,2

1,4

2,4

3,1

2,4

3,1

3,3

4,2

Handelspartnerne³

3,0

2,3

1,7

2,6

2,3

3,2

3,3

1,7

3,1

4,7

4,9

Relativ timelønnskostnadsvekst i nasjonal valuta

-0,3

1,5

-0,6

-0,4

-0,8

-0,8

-0,2

0,6

0,0

-1,4

-0,6

Relativ timelønnskostnadsvekst i felles valuta

-3,4

-4,4

-10,2

-1,8

-0,3

-1,3

-3,1

-6,9

5,1

-1,0

-9,3

Memo:

Valutakurs⁴

3,3

6,1

10,7

1,4

-0,6

0,5

3,0

8,1

-4,9

-0,3

9,5

¹ Tallene for handelspartnerne er beregnet med konkurransevektene, jf. boks 8.1.

² Tallene for og Norge og EU-landene er arbeidskraftkostnadsindekser fra Eurostat. Eurostat har publisert årstall tom. 2022. Anslaget for årsveksten i 2023 er beregnet ved å ta veksten fra 1–3. kvartal 2022 til 1–3. kvartal 2023. For Nederland foreligger det bare tall tom. 2. kvartal 2022. Anslaget for 2023 i Nederland er beregnet ved å ta veksten fra 1–2. kvartal 2022 til 1–2. kvartal 2023. Tall for handelspartnerne er beregnet som veide geometriske gjennomsnitt. Se vedleggstabell 4.3 for timelønnskostnadsvekst i de ulike landene.

³ Tallene for Storbritannia er fra Office for National Statistics som publiserer tall for «Annual average labour compensation per hour worked». Det er bare publisert tall for Storbritannia per 2. kvartal 2023, og årsveksten i fjor er dermed anslått ved veksten fra 1–2. kvartal 2022 til 1–2. kvartal 2023.

⁴ Industriens effektive valutakurs. Et positivt endringstall innebærer en svekkelse av norske kroner målt ved industriens effektive valutakurs. Utviklingen i industriens effektive valutakurs kan avvike betydelig fra kronens verdi mot enkeltvalutaer. Dette innebærer bl.a. at et veid gjennomsnitt ikke gir et fullstendig uttrykk for den endringen i konkurransesituasjonen de enkelte bedriftene eller bransjene står overfor.

Kilder: Eurostat, Office for National Statistics og Norges Bank

Boks 8.2 Eurostats arbeidskraftkostnadsundersøkelse

Endring i kildebruk

Det har bakover i tid vært brukt ulike kilder i analysene i dette kapitlet. I beregningen av forskjell i timelønnskostnadsnivå mellom norsk industri og industrien hos våre handelspartnere (avsnitt 8.2.4) og i beregningen av vekst i timelønnskostnader (avsnitt 8.2.1) har vi de siste årene benyttet Eurostat som kilde for handelspartnerne, mens vi for Norge har benyttet nasjonalregnskapet. Nivåtallene til Eurostat bygger på EU/EØS-landenes arbeidskraftkostnadsundersøkelse som gjennomføres hvert fjerde år, og siste gang for året 2020. Undersøkelsen er lovregulert¹. I årene mellom leverer landene kvartalsvise arbeidskraftkostnader på indeksform etter samme definisjoner som i den 4-årige undersøkelsen. Fra og med 2024 skifter vi kilde for de norske tallene fra timelønnskostnader i nasjonalregnskapet til arbeidskraftskostnader (per timeverk) som SSB har levert til Eurostat i henhold til definisjonene i arbeidskraftkostandsundersøkelsen. Dette gjøres for å øke sammenlignbarheten mellom land. Lønnskostnader i nasjonalregnskapet har et litt annet innhold enn arbeidskraftkostnadene siden nasjonalregnskapet bare har med punkt 1 samt arbeidsgiveravgift (punkt 4), se definisjonene under.

Fra og med 2024 er det inkludert tall også for Storbritannia der kilden er Office for National Statistics. Tall for Storbritannia var inkludert i Eurostats arbeidskraftundersøkelse t.o.m. 2016. Etter inkludering av Storbritannia, dekker tallene i tabeller og figurer totalt 79,8 prosent av handelspartneraggregatet.

I sammenligningen av lønnskostnader og lønnskostnadskomponenter for Norge og andre land (avsnitt 8.2.5) var kildematerialet fram til NOU 2022: 4 basert på Conference Board, mens fordelingen for Norge var estimert på bakgrunn av arbeidskraftkostnadsundersøkelsen i Statistisk sentralbyrå. Tallmaterialet til Conference Board oppdateres ikke lenger, og Utvalget har derfor valgt å bruke dataene fra EU-landenes arbeidskraftkostnadsundersøkelse også her.

Innhold og definisjoner i Eurostats arbeidskraftkostandsundersøkelse

Den europeiske arbeidskraftkostnadsundersøkelsen er basert på en harmonisert definisjon av arbeidskraftkostnader, og tallene finnes både med og uten lærlinger. Det framgår av tallene at rapporteringen av data uten lærlinger varierer mellom land. For Norges del lages arbeidskraftkostnader årlig med utgangspunkt i data fra a-ordningen.

Eurostats definisjon av arbeidskraftkostnader:

Lønnskostnader som består av

Lønn (med og uten lærlinger) og som dekker

direkte lønn for betalt arbeidstid, samt

bonuser, skiftarbeid o.l. også omfatter betalinger til arbeidstakeres spareordninger, betaling for dager som ikke er arbeidet (helligdager og velferdsdager), naturalytelser, uttak av varer fra virksomheten, fri bolig, firmabil, aksjeopsjoner og aksjekjøpsordninger, samt andre ordninger som fri kantine, fri transport og alle andre ytelser som blir betalt av arbeidsgiver på vegne av arbeidstaker.

Sosiale ytelser som består av trygde- og pensjonsordninger der lovfestede og kollektive ordningene dekker for eksempel sykepenger, arbeidsledighetsstønader osv., ufinansierte sosiale ytelser som dekkes direkte av arbeidsgiver, betalt sykefravær, sluttpakker mv.

Kostnader til opplæring, kurs o.l.

Andre utgifter betalt av arbeidsgiver (rekrutteringskostnader, arbeidsklær som dekkes av arbeidsgiver, flyttegodtgjørelse mv.)

Avgifter/skatter som er basert på lønnsutbetalinger (norsk arbeidsgiveravgift føres her)

Subsidier og refusjoner som gis for å dekke deler av lønnen (dekker ikke refusjoner til arbeidsgiver fra trygde- eller forsikringsordninger).

¹ Rådsforordning (EF) nr. 0530/1999 av 9. mars 1999. Kommisjonsforordning (EF) nr. 1737/2005 av 21. oktober 2005 Kommisjonsforordning (EF) nr. 698/2006 av 5. mai 2006

Dersom vi går ut over industrien og ser på næringsvirksomhet i bredere forstand har den kostnadsmessige konkurranseevnen bedret seg med i gjennomsnitt 2,8 prosent per år over de siste ti årene, jf. tabell 8.3. Som det framgår av tabellen har arbeidskraftkostnadene i Norge økt mer enn hos handelspartnerne i EU, men virkningen av kronesvekkelsen i perioden har vært større.

Tabell 8.3 Arbeidskraftkostnader per time i næringsvirksomhet. Prosentvis endring fra året før

Gj.snitt perioden

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Vekst i lønnskostnader pr. time

Fastlands-Norge¹

3,4

2,6

2,4

1,1

2,4

3,1

3,8

2,9

4,3

4,1

7,1

Handelspartnerne i EU²

3,0

2,2

2,1

2,4

2,8

2,9

2,8

1,9

2,8

5,0

5,2

Relativ timelønnskostnadsvekst i nasjonal valuta

0,4

0,4

0,3

-1,3

-0,4

0,3

0,9

1,0

1,5

-0,9

1,8

Relativ timelønnskostnadsvekst i felles valuta

-2,8

-5,3

-9,4

-2,7

0,2

-0,2

-2,0

-6,5

6,6

-0,6

-7,0

Memo:

Valutakurs³

3,3

6,1

10,7

1,4

-0,6

0,5

3,0

8,1

-4,9

-0,3

9,5

Norge⁴

2,9

3,7

2,2

1,7

2,0

2,7

3,1

2,5

3,3

3,5

4,4

¹ Tall for Fastlands-Norge for markedsrettet virksomhet. Kilden er nasjonalregnskapet til SSB.

² Tall fra Eurostat for «Business economy». Handelspartnerne er beregnet med konkurransevektene, jf. boks 8.1

³ Se fotnote til tabell 8.2

⁴ Tall fra Eurostat for «Business economy».

Kilder: Eurostat, Statistisk sentralbyrå og Norges Bank

8.2.2 Vekst i lønnskostnader per produsert enhet

Høyere lønnsvekst i Norge enn hos handelspartnerne i EU og Storbritannia bidro til at lønnskostnadene per produsert enhet i norsk industri økte med 55,4 prosent fra 2000 til 2022 relativt til industrien hos handelspartnerne, målt i nasjonal valuta. Utviklingen i kronekursen har bidratt til at det har vært større svingninger i det relative forholdet for lønnskostnader per produsert enhet målt i felles valuta enn i nasjonal valuta, jf. figur 8.2. Fra 2000 til 2022 økte lønnskostnadene per produsert enhet i norsk industri med 40,0 prosent mer enn i industrien hos handelspartnerne, målt i felles valuta.

Figur 8.2 Lønnskostnader per produsert enhet i industrien i Norge relativt til handelspartnerne i EU og Storbritannia¹. 2000–2022. Indeks 2000=100

¹ Handelspartnerne i figuren utgjør 79,1 prosent av handelspartneraggregatet i årene 2020–2021. For 2022 har OECD enda ikke publisert tall for Belgia, og andelen dette året er derfor 76,5 prosent. For årene 2000–2019 varierer andelen mellom 75 og 84 prosent, som følge av at vektene varierer fra år til år.

Kilde: OECD og Norges Bank

Dersom en ser på den siste tiårsperioden vi har tall for (dvs. 2013–2022) har lønnskostnadene per produsert enhet i norsk industri relativt til industrien hos handelspartnerne falt med i gjennomsnitt 0,7 prosent per år, målt i felles valuta. Veksten i lønnskostnadene per produsert enhet i norsk industri var i gjennomsnitt 1,9 prosent høyere per år enn hos handelspartnerne, men svekkelsen av kronen mer enn motvirket det.

Siden utvalgets rapport i fjor (NOU 2023: 12) er forskjellen mellom Norge og handelspartnerne revidert opp. Det må ses i sammenheng med at OECD har revidert tallet for Norge i 2020 betydelig opp, samtidig som tallene for Sverige og Tyskland for 2021 er revidert mye ned.

8.2.3 Vekst i lønnskostnader per sysselsatt i hele økonomien[67]

Ifølge tall fra OECDs siste utgave av Economic Outlook (nr. 2 2023), som ble publisert i november i fjor, var veksten i lønnskostnader per sysselsatt i hele økonomien i Norge 4,3 prosent i 2022, jf. vedleggstabell 4.4. Det er det samme som et vektet snitt av våre handelspartnere, jf. boks 8.1.

OECDs anslag vektet med handelspartneraggregatet TBU benytter innebærer en vekst i lønnskostnadene per sysselsatt hos våre handelspartnere på 5,2 prosent i 2023 og 4,6 prosent i 2024.

Anslagene fra OECD som presenteres i denne rapporten er usikre. Ny informasjon om den økonomiske utviklingen vil kunne bidra til at anslagene blir revidert i forbindelse med framtidige publikasjoner.

8.2.4 Lønnskostnadsnivåer i industrien

Forholdet mellom timelønnskostnadene i industrien i Norge og i industrien hos handelspartnerne i EU og Storbritannia økte trendmessig fram til 2012, jf. figur 8.3. Både høyere lønnskostnadsvekst i Norge enn hos handelspartnerne og en styrking av kronen bidro. I 2012 var timelønnskostnadene i norsk industri 56 prosent høyere enn i industrien til et vektet snitt av handelspartnerne i EU inkludert Storbritannia. En markert svekkelse av kronen har bidratt til at differansen mellom timelønnskostnadene i norsk industri og i industrien hos handelspartnerne har falt. Basert på tall for utviklingen i timelønnskostnadsveksten til og med 3. kvartal 2023 kan forskjellen i 2023 anslås til 18 prosent. Forskjellen i timelønnskostnadsnivå mellom Norge og handelspartnere var med det på det laveste siden 2004.

Utviklingen i valutakursene har hatt stor betydning for utviklingen i den anslåtte nivåforskjellen mellom Norge og handelspartnerne siden år 2000. For å illustrere utviklingen når valutakursendringene holdes utenom er det i figuren lagt inn en linje hvor nivåene er beregnet med å legge til grunn nivået på valutakursene i 2016 for alle år. Lenge var timelønnskostnadsveksten i nasjonal valuta høyere i norsk industri enn i industrien hos våre handelspartnere i EU og Storbritannia, men de siste årene har litt av dette blitt reversert.

Figur 8.3 Timelønnskostnader i industrien i Norge i forhold til industrien hos handelspartnerne i EU og Storbritannia1, 2. 2000–2023. Handelspartnerne i figuren=100

¹ Stolpene i figuren er beregnet i felles valuta, mens linjen viser utviklingen hvor det er lagt til grunn valutakurser i 2016. Tallene for Norge og EU-landene er basert på tall for lønnskostnadsnivåer fra Eurostat. Tallene til Eurostat bygger på en arbeidskraftkostnadsundersøkelse som utføres hvert fjerde år. Eurostat har publisert nivåtall for hvert år i perioden 2020–2022, og for hvert fjerde år f.o.m. 2000 til 2020. For Norge foreligger det nivåtall f.o.m. 2012. For år hvor Eurostat ikke har publisert nivåtall er nivåene i figuren anslått ved å legge til grunn arbeidskraftkostnadsindekser fra Eurostat. En svakhet med statistikken til Eurostat er at det i en del tilfeller er dårlig samsvar mellom de fireårige nivåtallene og indeksene i årene mellom. Anslagene for de årene hvor Eurostat ikke har publisert nivåtall må derfor tolkes med forsiktighet.

² Tallene for Storbritannia er fra Office for National Statistics. Eurostat publiserte tidligere nivåtall for Storbritannia, men sluttet med det da landet gikk ut av EU. Sammenlignet med de gamle nivåtallene som Eurostat har publisert for Storbritannia ligger tallene fra Office for National Statistics litt høyere.

Kilder: Eurostat, Office for National Statistics og Norges Bank

Figur 8.3 viser at forskjellen i timelønnskostnadsnivå mellom industrien i Norge og våre handelspartnere i EU og Storbritannia har økt med 9,5 prosent fra 2000 til 2023. Samtidig viser figur 8.1 at relative timelønnskostnader i felles valuta har gått opp med 1,9 prosent i samme periode. Grunnen til at figurene viser forskjellig utvikling er at figur 8.3 i beregningen tar hensyn til at de ulike landene som inngår har forskjellige lønnskostnadsnivåer. For et land med en gitt lønnsutvikling blir effekten på det vektede aggregatet større hvis nivået er høyt enn hvis det er lavt. Samlet sett over perioden har lønnskostnadsveksten vært høyest i Romania, Litauen, Polen og Tsjekkia, mens Tyskland, Italia og Frankrike har hatt den laveste veksten.

Figur 8.4 illustrerer forholdet mellom lønnskostnadene per timeverk i industrien i Norge og i industrien hos handelspartnerne i EU og Storbritannia i 2023. Selv om forholdet mellom timelønnskostnadene i industrien i Norge og i industrien hos handelspartnerne har falt markert siden 2012, var nivået i Norge i fjor fortsatt høyere enn de fleste landene i sammenligningen. Dette reflekterer norsk økonomis høye produktivitet og inntektsnivå, samt jevnere fordeling av inntektene. Av handelspartnerne i EU er det bare industrien i Danmark og Belgia som hadde høyere lønnskostnadsnivå enn norsk industri i fjor. Av de andre handelspartnerne lå lønnskostnadsnivået i Østerrike, Tyskland og Nederland høyest i 2023, mens Tsjekkia, Litauen, Polen og Romania lå lavest.

Figur 8.4 Timelønnskostnader i industrien i Norge og industrien hos Norges handelspartnere¹ i EU og Storbritannia i felles valuta i 2023. Handelspartnerne i figuren=100

¹ Det vektede gjennomsnittet er beregnet ut fra Norges konkurransevekter.

Kilder: Eurostat, Office for National Statistics og Norges Bank

8.2.5 Sammensetningen av lønnskostnadene i industrien

Tabell 8.4[68] viser at arbeidskraftkostnadene for industriansatte i 12 utvalgte konkurrentland har nærmet seg det norske nivået som var på 505 kroner per time i 2020. Neste oppdatering av nivået på arbeidskraftkostnadene vil bli tilgengelig først for årgangen 2024.

Danmarks kostnadsnivå (eksklusive lærlinger) per time var i underkant av 76 prosent av det norske i 2012, men var litt høyere enn det norske nivået i 2020. Hadde vi sammenlignet arbeidskraftkostnadene for industriansatte inklusive lærlinger, ville det danske kostnadsnivået ligget like under det norske. Ellers viser tabellen at det er klare skiller mellom Øst-Europa, Sør-Europa og Nord-Europa. De østlige landene hadde et kostnadsnivå i 2020 som utgjorde 20–30 prosent av det norske. To av landene fra det sørlige Europa (Italia og Spania) hadde et nivå på 50–60 prosent, mens landene i Nord-Europa varierte fra et nivå på i overkant av 78 prosent av det norske (Finland) til vel 100 prosent (Danmark).

Arbeidskraftkostnadene i 2020 er splittet på lønn for betalt arbeidstid, ikke arbeidet tid og sosiale kostnader. Betaling for ikke arbeidet tid består av betaling for hellig- og velferdsdager, naturalytelser, uttak av varer fra virksomheten, fri bolig, firmabil, aksjeopsjoner og aksjekjøpsordninger, ordninger som fri kantine, fri transport og alle andre ytelser som blir betalt av arbeidsgiver på vegne av arbeidstaker. I tillegg er opplæringskostnader og eventuelt andre kostnader som arbeidsgiver har (klær, rekrutteringskostnader, flyttegodtgjørelse mv) inkludert[69] . Sosiale kostnader inkluderer lønn for sykefravær, pensjons- og trygdeytelser, opplæringskostnader, andre utgifter som betales av arbeidsgiver, avgifter knyttet til lønnsutbetaling og fratrukket subsidier (eksempelvis lønnstilskudd).[70]

For Norge utgjør kostnadene til arbeidet tid i overkant av 70 prosent, som er 2 prosentpoeng over gjennomsnittet for landene i tabellen. Også kostnadsandelen for ikke arbeidet tid er nærmere 2 prosentpoeng over gjennomsnittet, mens andelen som går til sosiale kostandene er 4 prosentpoeng under gjennomsnittet. For øvrig er sosiale kostnader i 2020 for flere av landene påvirket av midlertidige lønnstilskudd og refusjoner gitt under pandemien. Ordningene varierer mellom land, men i flere land fikk arbeidsgivere lønnstilskudd, mot at lønnsmottakerne fikk beholde mesteparten av den normale lønnen selv om deres arbeidstid ble nedkortet. Et annet eksempel er refusjon for hele eller deler av arbeidsgivers kostnader til lønn under sykdom.

Tabell 8.4 Industriens arbeidskraftkostnader per time (eksklusive lærlinger). Konkurrentland sammenlignet med Norge og fordeling av arbeidskraftkostnader på hhv. lønn, lønn for ikke arbeidet tid, samt andre indirekte arbeidskraftkostnader (2020)

Gjennomsnittlig arbeidskraftkostnader per arbeidet time. Norge = 100

Arbeidet tid

Ikke arbeidet tid

Arbeidet og ikke arbeidet tid

Sosiale kostnader

Totalt

2012

2016

2020

Prosent

Prosent

Prosent

Prosent

Prosent

Norge

100

100

100

70,5

12,9

83,4

16,6

100

Belgia

78,1

87,1

90,7

61,3

13,0

74,2

25,8

100

Danmark

75,6

92,4

100,6

74,4

15,7

90,1

9,9

100

Tyskland

67,2

82,8

91,7

66,4

11,8

78,1

21,9

100

Sverige

76,9

89,0

89,3

56,0

14,0

70,0

30,0

100

Finland

65,1

78,1

78,5

71,3

11,5

82,8

17,2

100

Frankrike

67,1

77,4

89,0

64,1

5,2

69,3

30,7

100

Nederland

61,9

76,6

85,2

70,4

11,3

81,7

18,3

100

Italia

50,4

57,6

62,4

64,0

7,3

71,3

28,7

100

Spania

41,7

47,6

51,4

64,9

8,8

73,7

26,3

100

Litauen

10,3

15,4

20,8

89,3

10,3

99,5

0,5

100

Tsjekkia

18,0

21,5

30,4

61,7

12,0

73,6

26,4

100

Polen

12,7

16,4

21,4

73,9

9,6

83,5

16,5

100

Kilder: Eurostat

8.2.6 Elektrisitetspriser

I tillegg til lønnskostnadene er kostnadene ved bruk av andre innsatsfaktorer og kapital viktige for industrien. Tabell 8.5 gir en oversikt over industriens priser på elektrisk kraft, som er av stor betydning for konkurranseevnen for deler av norsk industri. Kostnadene for elektrisitet har gjennomgående vært vesentlig lavere i Norge enn hos handelspartnerne. Ifølge tall fra SSB var gjennomsnittlig pris for norsk industri i 2022 på 62,5 øre/kWh, dvs. 38 prosent av det anslåtte nivået hos et vektet aggregat av våre viktigste handelspartnere.

Tallene i tabell 8.5 under tilsier at elektrisitetsprisene i norsk industri i perioden 2013–2022 utgjorde 39 prosent av nivået hos handelspartnerne.

Tabell 8.5 Industriens elektrisitetspriser. Øre per kWh

Gj.snitt 2013–2022

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

Norge¹

36,3

32,2

30,8

29,4

31,0

32,2

36,8

37,0

31,3

43,3

62,5

Handelspartnerne²

93,1

72,2

77,3

81,2

82,4

80,5

83,7

91,7

101,4

111,7

163,6

Relative elektrisitetspriser, prosent³

39,0

44,6

39,8

36,2

37,6

40,0

44,0

40,3

30,9

38,8

38,2

¹ Tallene for Norge er fra SSB sin statistikk «Energibruk i industrien» som publiseres årlig (vanligvis i midten av mai). Tallene er for innkjøpt elektrisk kraft i industrien.

² For handelspartnerne brukes tall fra OECD sin database «The Energy Prices and Taxes database» der OECD har tall for «Electricity prices for industry in USD/MWh». Disse omregnes til øre per kWh.

³ Nivået på prisen i Norge i prosent av nivået hos handelspartnerne.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og OECD (IEA)

8.3 Produktivitet og relative priser

Høy produktivitetsvekst innenlands, sammen med eventuell bedring i forholdet mellom prisene på produktene til norsk industri og produktene til industrien hos handelspartnerne, bidrar isolert sett til god konkurranseevne. Produktivitetsvekst kan følge av økt kapital per arbeidstaker, teknologiske framskritt og organisatoriske forbedringer som gjør at man får mer varer og tjenester ut av samme innsats av arbeidskraft.

8.3.1 Utviklingen i produktiviteten målt ved bruttoprodukt per timeverk

Norsk industris produktivitet i forhold til industrien hos handelspartnerne, målt i faste priser, har stort sett falt i de siste 20 år. Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall falt produktiviteten i norsk industri med 0,4 prosent i fjor. Produktivitetsveksten i norsk industri i den siste tiårsperioden hvor vi har tall for handelspartnerne (dvs. 2013–2022) var i gjennomsnitt 0,6 prosent per år, 1,7 prosentpoeng lavere enn et vektet snitt av handelspartnerne, se tabell 8.6. Siden utvalgets rapport i fjor (NOU 2023: 12) er produktivitetsveksten hos våre handelspartnere i 2021 revidert opp fra 2,5 til 7,0 prosent. Det må ses i sammenheng med at produktivitetsveksten i industrien i Sverige og Tyskland er markert oppjustert for dette året.

Figur 8.5 sammenligner utviklingen i bruttoprodukt per timeverk i norsk industri i forhold til handelspartnerne i henholdsvis løpende og faste priser. I perioden 2000–2011 var utviklingen i norsk industri vesentlig gunstigere målt i løpende priser enn i faste priser. Dette gjenspeiler sterkere prisvekst på norske industriprodukter enn på produktene til handelspartnerne i denne perioden. I perioden 2012–2020 var utviklingen for norsk industri vesentlig svakere når man ser på løpende priser i felles valuta. De to siste årene har utviklingen vært klart bedre i løpende enn i faste priser. Det knytter seg imidlertid betydelig usikkerhet rundt dekomponeringen av verditall på volum og pris.

Figur 8.5 Bruttoprodukt per timeverk i norsk industri i forhold til industrien hos handelspartnerne. Faste priser og løpende priser i felles valuta. 2000–2022. Indeks 2000=100

Kilder: OECD og Statistisk sentralbyrå

Figur 8.6 viser utviklingen i bytteforholdet for varer fra fastlandet for Norge. Litt ut på 2000-tallet bedret bytteforholdet seg markert, og har deretter svingt rundt et høyere nivå. Etter et klart fall fra 2018 til 2020 bedret bytteforholdet for varer fra fastlandet seg markert de to neste årene. Utviklingen må ses i sammenheng med høy vekst i prisene på eksport av varer fra fastlandet. I 2021 økte eksportprisene på varer fra fastlandet med 12,6 prosent, mens de i 2022 økte med hele 30,2 prosent. Veksten i 2022 er den høyeste siden 1974. Den høye veksten i eksportprisene disse årene må blant annet ses i sammenheng med høy vekst i prisene på raffinerte oljeprodukter, metaller og for varegruppen «kjemikalier, kjemiske og mineralske produkter». Et fall i eksportprisene for varer fra fastlandet på 0,4 prosent – samtidig som importprisene økte med 5,8 prosent – bidro til at bytteforholdet for varer fra fastlandet svekket seg igjen i fjor med 5,9 prosent.

Dersom en holder raffinerte oljeprodukter utenom har svingningene i bytteforholdet i perioden vært noe mindre, jf. figur 8.6.

En skal være oppmerksom på at ulik produktivitetsutvikling i stor grad vil ha sammenheng med ulik industristruktur mellom land.

Figur 8.6 Bytteforhold for varer fra fastlandet for Norge. Indeks 2000=100

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 8.6 Industrien. Produktivitet (målt ved bruttoprodukt per timeverk). Prosentvis vekst

Gj.snitt 2013–2022

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Produktivitet

Norsk industri

0,6

3,2

2,2

-0,7

0,1

3,0

0,8

-0,5

-3,2

4,5

-3,0

-0,4

Handelspartnerne

2,3

0,7

2,5

2,7

1,6

3,1

1,9

0,5

1,4

7,0

2,2

Relativ produktivitet

-1,7

2,5

-0,3

-3,3

-1,4

-0,1

-1,1

-1,0

-4,5

-2,4

-5,1

Kilder: Statistisk sentralbyrå og OECD

Dersom en ser på hele fastlandsøkonomien, var produktivitetsveksten i Norge i perioden 2013–2022 på 0,8 prosent i gjennomsnitt per år, dvs. litt lavere enn et vektet gjennomsnitt av våre handelspartnere, jf. tabell 8.7. Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall økte produktiviteten i fastlandsøkonomien med 0,2 prosent i fjor.

Tabell 8.7 Hele økonomien. Produktivitet målt ved bruttoprodukt per timeverk. Prosent

Gj.snitt 2013–2022

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Fastlands-Norge

0,8

2,0

0,8

0,7

0,1

1,6

0,3

1,1

-0,8

2,0

0,1

0,2

Handelspartnerne

1,0

0,8

1,1

1,3

0,4

1,8

0,9

1,3

1,2

1,3

0,4

Relativ produktivitet

-0,3

1,2

-0,3

-0,6

-0,3

-0,2

-0,6

-0,2

-1,9

0,7

-0,3

Kilder: Statistisk sentralbyrå og OECD

8.3.2 Kjøpekraftsjustert BNP justert for petroleumsinntekter

En metode for å sammenligne inntekter i Norge med utviklingen i andre land er å se på tall for bruttonasjonalproduktet (BNP) per innbygger. I slike sammenligninger er det hensiktsmessig å regne om BNP-tallene i de enkelte landene til et felles prissett ved å bruke såkalte kjøpekraftspariteter (KKP). Prisene på varer og tjenester i Norge er normalt høye når vi bruker offisielle valutakurser og sammenligner med prisene på tilsvarende varer og tjenester i andre OECD-land. Sammenlignes landenes BNP per innbygger i felles valuta uten å ta hensyn til forskjeller i kjøpekraft, blir BNP i Norge svært høyt. Ved å bruke kjøpekraftsjusterte priser regnes verdiskapingen i Norge til internasjonale priser og ikke i norske priser slik SSB gjør når nasjonalregnskapstallene lages. Da vil for eksempel prisen på en hamburger ikke bli verdsatt til det den koster i Norge, men hva en hamburger gjennomgående koster internasjonalt.

Før oljealderen tok til var Norges BNP per innbygger regnet i kjøpekraftsjusterte priser og i felles valuta (USD) litt lavere enn OECD-snittet, jf. figur 8.7[71] Beregningene til OECD viser at Norges inntektsnivå per innbygger var vel 71 prosent høyere enn OECD-snittet i 2021. Rekordhøye gasspriser bidro til kraftig oppgang i inntektsnivået i Norge i 2022. Ifølge tallene til OECD var inntektsnivået i Norge hele 118 prosent høyere enn i OECD. Det foreligger ikke tall lenger enn til 2022. Men lavere petroleumspriser i 2023 enn året før vil bidra til at inntekstnivåforskjellen avtar igjen i 2023. De norske BNP-tallene er generelt sterkt påvirket av petroleumsinntektene. Mye av svingningene i Norges relative inntekter målt på denne måten kan forklares med variasjoner i oljeprisen.

For å få et bedre bilde på utviklingen i inntektsnivået i norsk økonomi relativt til i andre land, bør de norske BNP-tallene justeres for den ekstraordinære avkastningen ressursinnsatsen i petroleumsvirksomheten gir. Denne ekstraordinære avkastningen kalles ofte for petroleumsrenten. Bidraget fra petroleumsrenten til BNP kan betraktes som en omplassering av formue, og ikke inntekt. Petroleumsrenten er definert som driftsresultatet i sektoren inkludert indirekte skatter, fratrukket kapitalslit og antatt normal realavkastning på kapitalen i sektoren. I beregningene her er det lagt til grunn at normal realavkastning er 4 prosent.

Figur 8.7 BNP per innbygger i Norge (i KKP) relativt til OECD-snittet og BNP i Norge eksklusive petroleumsrente (i KKP) relativt til OECD-snittet. 1970–2022

Kilder: OECD og Statistisk sentralbyrå

Petroleumsrenten er her satt til null før 1975, og i figuren er derfor relativ BNP per innbygger den samme fra 1970 til 1974. Fra midten av 1970-tallet begynner kurvene å sprike. Det justerte norske inntektsnivået økte relativt sett særlig mye gjennom 1990-tallet og første del av 2000-tallet. Forskjellen i BNP (justert for petroleumsrenten) per innbygger mellom Norge og OECD-snittet nådde et toppnivå i 2013 da den var 52 prosent. De etterfølgende årene avtok forskjellen markert til 35 prosent i 2016. Forskjellen økte deretter igjen, og var i 2021 beregnet til 42 prosent. I fjor økte forskjellen markert og var 51 prosent høyere enn OECD-snittet. Samlet sett har inntektsveksten regnet som inntekt per innbygger, vært meget sterk i Norge sammenlignet med andre land selv når vi holder petroleumsrenten utenom.

9 Den samlede inntektsutviklingen for landet og husholdningene

Ifølge foreløpige anslag falt disponibel realinntekt for Norge med nærmere 18 prosent i 2023 etter en vekst på i underkant av 33 prosent i 2022. Nedgang i realinntekten i 2023 forklares i all hovedsak av negativt bidrag fra bytteforholdet overfor utlandet.

Husholdningssektorens samlede disponible realinntekt falt ifølge foreløpige beregninger med 2,0 prosent i 2023 og 4,5 prosent i 2022. Gjennomsnittlig årlig vekst i årene 2014–2023 var 0,9 prosent. Aksjeutbyttene har avtatt etter 2021 og trakk veksten i realinntekten betydelig ned med i 2022 og svakt ned i 2023. Realinntekten utenom aksjeutbytte falt med 2,0 prosent i 2023 mot en økning på 0,9 prosent i 2022. Regnet per innbygger falt disponibel realinntekt for husholdningssektoren med 3,5 prosent i 2023 både når man regner med og uten aksjeutbytte.

Industriens samlede lønnsomhet, målt ved driftsresultatet, var høyere i 2023 enn i 2022, men det er forskjeller mellom ulike næringsgrupper. Samlet produksjonsvolumet var om lag som i 2022. Selv om produsentprisveksten generelt avtok fra 2022, var det likevel flere områder hvor prisen økte relativt mye. Prisveksten på innsatsfaktorer ble derimot dempet fra 2022 til 2023. Lønnskostnadsandelen i industrien er foreløpig beregnet til 71,6 prosent i 2023, mens den i gjennomsnitt har ligget rundt 81 prosent de siste ti årene og rundt 80 prosent i 20-årsperioden 2004–2023.

Lønnskostnadsandelen for markedsrettet virksomhet i Fastlands-Norge er foreløpig beregnet til 67,9 prosent i 2023, om lag som gjennomsnittet de siste 10 og siste 20 årene. Det er stor variasjon i lønnskostnadsandelene for ulike områder. Andelen for markedsrettet virksomhet i Fastlands-Norge er sterkt påvirket av høye driftsresultat i elektrisitets- og varmtvannsforsyning de siste årene. Holder man elektrisitets- og varmtvannsforsyning utenfor, var lønnskostandsandelen for øvrige næringsgrupper i Fastlands-Norge 70,4 prosent i 2023. Det er på nivå med andelen de siste ti årene.

9.1 Disponibel inntekt for Norge

Nasjonalregnskapstall viser at disponibel inntekt for Norge har økt sterkt etter pandemiåret 2020. I 2022 var disponibel inntekt 39 prosent høyere enn året før. Den sterke veksten hadde i hovedsak sammenheng med svært sterk prisvekst på eksport av råolje og naturgass. I 2023 falt energiprisene betydelig og selv om eksportverdien av råolje og naturgass fortsatt var høy, bidro nedgang i eksporten til at disponibel inntekt var rundt 12 prosent lavere i 2023 enn i 2022. Nedgangen i disponibel inntekt ble dempet av rente- og stønadsbalansen overfor utlandet, blant annet økte netto formuesinntekter fra utlandet betydelig. Den disponible inntekten for Norge er foreløpig beregnet til 4 995 mrd. kroner i 2022 og 4 388 mrd. kroner i 2023. Det må understrekes at både 2022 og 2023 er foreløpige. Revisjoner i Nasjonalregnskapet for året 2021 og 2022 omtales i boks 9.1.

Disponibel inntekt per innbygger utgjorde i overkant av 790 000 kroner per innbygger i 2023. Det er 125 000 kroner mindre enn året før, men godt over 2021-nivået.

Disponibel inntekt omfatter inntektsopptjening i produksjonsvirksomheter i Norge, renter og utbytte fra finans- og direkteinvesteringer i utlandet samt andre inntektsoverføringer fra utlandet og fratrukket tilsvarende transaksjoner fra Norge til utlandet. Omvurdering av fordringer eller gjeld (ikke realisert avkastning) for eksempel knyttet til aksjekurser, er ikke del av disponibel inntekt, jf. omtale i boks 9.2.

Tabell 9.1 Inntektsutviklingen for Norge. Milliarder kroner¹

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Bruttonasjonalprodukt

3162

3130

3116

3323

3577

3597

3462

4324

5708

5129

- Kapitalslit

523

556

569

583

615

651

702

748

825

903

= Nettonasjonalprodukt

2639

2575

2547

2740

2961

2946

2760

3576

4883

4226

+ Formuesinntekt mv., netto

99

129

136

121

134

110

143

75

173

237

= Nasjonalinntekt

2738

2704

2682

2861

3095

3056

2903

3651

5056

4463

+ Stønader mv., netto

-47

-54

-54

-51

-49

-53

-67

-68

-61

-75

= Disponibel inntekt for Norge

2691

2650

2628

2811

3046

3003

2836

3584

4995

4388

* Foreløpige tall.

¹ Uoverensstemmelser i tabellen skyldes avrunding.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Figur 9.1 Disponibel realinntekt for Norge. Prosentvis endring fra året før og nivå (2013=100)

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Disponibel realinntekt for Norge økte med 33 prosent i 2022, mens den falt med nærmere 18 prosent i 2023 ifølge foreløpige nasjonalregnskapsberegninger. Til tross for fallet er den disponible realinntekten i 2023 likevel 22 prosent over nivået i 2013. Gjennomsnittlig årlig realinntektsvekst i siste tiårsperiode var 2,0 prosent.

De store svingningene i realinntektsveksten de siste årene kan i hovedsak forklares av endringene i bytteforhold på grunn av prisutviklingen på råolje og naturgass. Endringene i bytteforholdet trakk opp realinntektsveksten med 27 prosentpoeng i 2022, mens nedgang i petroleumsprisene trakk vekstbidraget fra bytteforholdet ned med nærmere 19 prosentpoeng i 2023. I gjennomsnitt de siste ti årene har endring i bytteforholdet bidratt til å øke realinntekten med 0,5 prosentpoeng.

Gjeninnhentingen av økonomien etter pandemitiltakene i 2020 førte til en produksjonsvekst i fastlandsnæringer og utenriks sjøfart i 2021 og 2022. I 2023 er det foreløpig anslått at produksjonsveksten trakk opp realinntekten med 0,1 prosentpoeng etter et bidrag på 3,0 prosentpoeng i 2022. Med unntak av 2020 har det vært positive bidrag fra produksjonen i disse næringene hvert år fra 2010, og siste tiårsperiode har bidraget til realinntektsveksten vært på 1,1 prosentpoeng. Produksjonen i petroleumsvirksomheten i 2023 ga ingen bidrag til realinntektsveksten. I gjennomsnitt de siste ti årene har utviklingen i petroleumsproduksjonen bidratt med 0,1 prosentpoeng til disponibel realinntekt.

Rente- og stønadsbalansen varierer mye fra år til år. Den trakk veksten i disponibel realinntekt opp med 2,8 prosentpoeng i 2022 etter et tilsvarende negativt bidrag året før. Foreløpige tall for 2023 viser at rente- og stønadsbalansen bidro til å til å øke realinntektsveksten med 0,8 prosentpoeng. Grunnen til den store variasjonen i rente- og stønadsbalansen er knyttet reinvestert fortjeneste i utlandet. Ellers trekker økende inntekter fra oljefondet opp rente- og stønadsbalansen. I gjennomsnitt har den samlede veksten i rente- og stønadsbalansen bidratt positivt – med 0,4 prosentpoeng – til realinntektsveksten i siste ti-årsperiode.

Figur 9.2 Bytteforholdet overfor utlandet¹.

* Foreløpige tall.

¹ Kurvene i figuren er beregnet ved å ta forholdet mellom prisindeksen for eksport og import (2013=100).

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 9.2 Endring i disponibel realinntekt for Norge.¹ Prosent

Gj.snitt 2014–2023

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Disponibel realinntekt for Norge

2,0

1,2

-3,2

-3,0

4,2

5,2

-4,3

-8,8

23,1

32,8

-17,7

Vekstbidrag fra²:

Produksjonsvekst i petroleumsvirksomhet³

0,1

-0,2

0,5

0,2

0,8

-0,8

-1,0

1,5

-0,2

0,1

0,0

Produksjonsvekst ellers

1,1

1,8

1,1

0,9

1,7

1,2

1,7

-4,0

4,2

3,0

0,1

Endring i bytteforholdet

0,5

-2,8

-5,6

-4,2

2,1

4,0

-3,8

-6,9

21,5

27,0

-18,6

Herav prisutvikling petroleum

0,8

-2,3

-4,5

-3,9

2,2

4,0

-3,3

-5,9

20,5

25,6

-17,7

Endring rente- og stønadsbalansen

0,4

2,4

0,8

0,1

-0,5

0,8

-1,3

0,5

-2,4

2,8

0,8

* Foreløpige tall.

¹ Inntektstallene er deflatert med nasjonalregnskapets prisindeks for netto innenlandsk sluttanvendelse, dvs. innenlandske sluttleveringer inklusive lagerendring, men eksklusive kapitalslit.

² Uoverensstemmelser i tabellen skyldes avrunding.

³ Produksjonsvekst målt ved nettoproduktet regnet i faste priser.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

9.2 Faktorinntekt og funksjonell inntektsfordeling

Faktorinntekten er den inntekten som tilfaller produksjonsfaktorene arbeidskraft og kapital. Faktorinntekten for økonomien som helhet falt med rundt 15 prosent i 2023, mens den økte med over 41 prosent året før, ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall.

Tabell 9.3 Faktorinntektsutviklingen. Endring fra året før i prosent

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Nettonasjonalprodukt

1,3

-2,4

-1,1

7,6

8,1

-0,5

-6,3

29,6

36,5

-13,5

Faktorinntekt

1,0

-3,2

-1,9

7,8

8,6

-0,8

-6,5

32,4

41,1

-15,3

- Lønnskostnader

4,3

3,0

1,6

3,3

5,1

5,8

0,2

6,1

8,3

7,8

= Driftsresultat

-4,0

-13,2

-8,7

17,6

15,2

-12,0

-20,3

100,6

86,2

-33,6

- Driftsresultat i olje- og gassutvinning inkl. rørtransport

-13,7

-29,8

-30,6

56,0

38,0

-29,0

-45,5

362,0

131,1

-46,0

Driftsresultat i øvrige næringer

6,3

1,3

4,4

2,3

1,3

2,1

-5,8

13,3

25,1

-2,6

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Driftsresultatet påvirkes av den generelle konjunktursituasjonen i norsk og internasjonal økonomi og viser betydelige svingninger fra år til år. Dette gjelder ikke på grunn av minst utviklingen i produsentpriser og priser på produksjonsfaktorene. I 2023 var det sterk prisvekst på mange industrivarer, mens prisene på produktinnsatsen ikke økte i samme grad.

Foreløpige tall viser at driftsresultatet samlet for alle næringer falt med 840 mrd. kroner fra 2022 til 2023, fra henholdsvis 2 500 mrd. kroner til i underkant av 1 660 mrd. kroner. Bak dette ligger nedgang i driftsresultatet i energiproduserende næringer – petroleumsutvinning hadde 823 mrd. kroner lavere driftsresultat, og elektrisitet, gass og varmtvannsforsyning 61 mrd. kroner lavere. Til tross for dette var driftsresultatene fortsatt høye både i petroleumsvirksomhet og kraftproduksjon.

Tabell 9.4 Driftsresultatet for noen hovedgrupper av næringer. Milliarder kroner

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Alle næringer

888,9

771,8

704,4

828,6

954,8

840,1

669,2

1342,8

2500,1

1659,0

Husholdninger, egenproduksjon

45,8

51,3

50,3

46,7

46,6

51,6

41,9

42,6

30,0

22,1

Markedsrettet virksomhet¹

843,1

720,5

654,1

781,9

908,2

788,5

627,3

1300,1

2470,0

1636,9

Olje- og gassutvinning inkl. rørtransport

413,0

289,7

201,2

313,8

433,3

307,4

167,6

774,3

1788,9

966,3

Markedsrettet virksomhet Fastlands-Norge

421,0

421,4

444,2

461,6

471,0

475,4

461,6

527,0

659,7

642,9

Elektrisitet, gass- og varmtvannsforsyning

23,3

19,3

35,0

27,5

43,6

37,0

9,5

71,6

142,4

81,0

Industri

30,4

32,3

27,0

34,3

30,4

26,8

32,5

39,1

61,4

74,0

Verkstedindustri og skipsbygging mv.²

15,4

9,1

3,0

3,6

1,8

3,5

7,1

9,5

10,0

16,8

Råvarebasert industri³

5,1

12,3

10,4

15,4

13,4

7,5

9,0

14,0

31,0

26,0

Øvrige industrinæringer⁴

9,9

11,0

13,6

15,3

15,1

15,7

16,4

15,6

20,5

31,2

* Foreløpige tall. Residualt beregnede størrelser i nasjonalregnskapet som driftsresultatet, kan bli gjenstand for store revisjoner etter innarbeiding av endelige foretaksregnskap.

¹ Markedsrettet virksomhet omfatter produksjonsenheter som har mer enn 50 prosent av sine inntekter fra salg i markedet.

² Verkstedindustri og skipsbygging mv. omfatter produksjon av metallvarer, maskiner og utstyr, elektriske produkter mv. i tillegg til bygging av skip og oljeplattformer/moduler og reparasjon og installasjon av maskiner og utstyr.

³ Råvarebasert industri omfatter raffinering, produksjon av papir, kjemiske råvarer, farmasøytiske produkter, gummi- og plastprodukter, andre ikke-metallholdige produkter samt metaller (aluminium, ferrolegeringer, nikkel mv.).

⁴ Øvrige industrinæringer omfatter næringsmiddelindustri, produksjon av tekstil- og lærvarer, trevarer, trykkerivirksomhet, møbler og annen industrivirksomhet.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Driftsresultatet i markedsrettet virksomhet i Fastlands-Norge er foreløpig beregnet til 643 mrd. kroner i 2023, 17 mrd. kroner lavere enn året før. Fastlandsnæringene utenom elektrisitet- og varmtvannforsyning økte derimot driftsresultatet med 45 mrd. kroner fra 2022 til 2023.

Blant annet var industriens samlede driftsresultat i 2023 ifølge de foreløpige beregningene klart høyere enn i både 2021 og 2022. Bak dette skjuler det seg til dels store forskjeller mellom ulike næringsgrupper. Samlet produksjonsvolumet i industrien var om lag som i 2022. Selv om produsentprisveksten generelt avtok fra 2022, var det likevel flere områder hvor prisene økte relativt mye. Prisveksten på innsatsfaktorer dempet seg derimot fra 2022. For industrien under ett økte produsentprisene med 5,4 prosent, mens prisen på produktinnsats økte med 3,7 prosent.

I råvarebasert industri som i stor grad er eksportrettet (eksempelvis produksjon av metaller, kjemiske råvarer mv.), økte produsentprisene i 2021 og 2022, mens de falt noe gjennom 2023. Prisnivået i 2023 var likevel høyt sammenlignet med 2021. Produksjonsvolumet falt nesten 6 prosent og bidro med det til at driftsresultatet var lavere enn i 2022. Det var likevel relativ høyt sett i et lengre perspektiv.

Driftsresultatet økte i verkstedsindustri og skipsbygging, som i stor grad er leverandører til petroleumsinvesteringer. Ettersom både produksjonsvolumet og produsentprisene økte i 2023, var driftsresultatet for gruppen nærmere 70 prosent høyere enn i 2022, ifølge de foreløpige nasjonalregnskapstallene.

Produsenter i «øvrig industrivirksomhet» – blant annet næringsmiddelindustri – hadde også en sterk bedring i driftsresultatet. Produksjonsvolumet var lavere enn i 2022, men dette ble oppveiet av produsentpriser som økte mer enn prisene på produksjonsfaktorene.

Boks 9.1 Revisjoner i nasjonalregnskapet

I en vanlig produksjonssyklus for nasjonalregnskapet utarbeides i flere omganger foreløpige tall for et år før endelige tall utarbeides om lag 20–23 måneder etter årets utløp. De første anslagene for 2023 publiseres i februar 2024. Disse anslagene oppdateres – først i mai 2024 og deretter høsten 2024 – i tråd med ny informasjon som blir tilgjengelig. Til endelig versjon er den viktigste nye kilden foretakenes næringsoppgaver.

I tillegg til de vanlige produksjons- og revisjonssyklene gjør nasjonalregnskapet såkalte hovedrevisjoner, normalt hvert femte år. Den neste hovedrevisjonen er planlagt til november 2024.

Det foreløpige nasjonalregnskapssystemet har sin styrke som et volumregnskap, mens det er manglende informasjon om verdistørrelser. Dette medfører at lønnsomhetstall som driftsresultatet er beheftet med stor usikkerhet. På grunn av denne usikkerheten har man valgt å ikke publisere driftsresultatet på kvartalsbasis. Februar-publiseringen gir dermed det første anslaget på driftsresultatet for siste år. I tabell 9.5 vises driftsresultatet for 2021 slik det framkom ved første publisering (februar 2022) og deretter oppdateringen i februar 2023 og til slutt de endelige tallene som ble publisert i november 2023. Tilsvarende vises 2022-anslag slik det framkom i NOU 2023: 12 og slik det framkommer i denne rapporten.

For 2021 er driftsresultatet i industrien oppdatert i to omganger. De endelige tallene var vel 50 prosent høyere enn de første anslagene. Nesten hele revisjonen er knyttet til verkstedindustri og skipsbygging, mens de to andre industrigrupperingene har blitt justerte både opp og ned. For 2022 er driftsresultatet i industrien foreløpig oppjustert med rundt 28 prosent.

Tabell 9.5 Revisjoner i driftsresultatet for 2021 og 2022. Milliarder kroner

NOU 2022: 4

NOU 2013: 12

Februar 2024

Revisjon fra 2.versjon

NOU 2023: 12

Februar 2024

Revisjon fra 1. versjon

2021* (versj 1)

2021* (versj 1)

2021 (endelig)

2021

2022* (versj 1)

2022* (versj 2)

2022*

Alle næringer

1186,2

1228,6

1342,8

114,2

2364,9

2500,1

135,2

Husholdninger, egenproduksjon

46,4

37,8

42,7

4,9

29,3

30,0

0,7

Markedsrettet virksomhet

1139,7

1190,8

1300,1

109,3

2335,6

2470,0

134,4

Olje- og gassutvinning inkl. rørtransport

636,1

682,1

774,3

92,2

1718,2

1788,9

70,7

Markedsrettet virksomhet Fastlands-Norge

494,2

502,2

527,0

24,8

588,9

659,7

70,8

Industri

25,9

32,4

39,1

6,7

48,1

61,4

13,3

Verkstedindustri og skipsbygging mv.

-6,6

3,5

9,5

6,0

1,6

10,0

8,4

Råvarebasert industri

12,7

11,2

14,0

2,8

24,5

31,0

6,5

Øvrige industrinæringer

19,9

11,7

15,6

3,9

22

20,5

-1,5

* Foreløpige tall. Uoverensstemmelser i tabellen skyldes avrunding

9.3 Lønnskostnadsandeler

De foreløpige tallene for 2023 viser at de samlede lønnskostnadene[72] var 2 151 mrd. kroner mot 1 996 mrd. kroner året før. Av dette utgjorde lønnskostnadene i markedsrettet virksomhet 1 425 mrd. kroner som er 8 prosent høyere enn i 2022.

Forskjellen mellom totale lønnskostnader og lønnskostnader i markedsrettet virksomhet utgjøres av lønnskostnader i offentlig forvaltning og ideelle organisasjoner. Lønnskostnadene i offentlig forvaltning var 7,4 prosent høyere enn året før, mens de i ideell virksomhet var nærmere 9 prosent høyere. Vedleggstabell 4.9 gir en oversikt over lønnskostnader for noen hovedgrupper av næringer.

Figur 9.3 Lønnskostnader i prosent av faktorinntekt i noen hovedgrupper av næringer¹

* Foreløpige tall.

¹ Teknisk og forretningsmessig tjenesteyting, inkludert tjenester til petroleumsnæringen omfatter tjenester tilknyttet utvinning av råolje- og naturgass, teknisk konsulentvirksomhet og forretningsmessig tjenesteyting. Overnattings- og serveringsvirksomhet omfatter overnattingsvirksomhet som hoteller, hytter og campingplasser, mens serveringsvirksomhet omfatter restauranter, kafeer, catering mv.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Lønnskostnadsandelen – dvs. lønnskostnadenes andel av faktorinntekten[73] – for markedsrettet virksomhet i Fastlands-Norge er foreløpig beregnet til i underkant av 68 prosent i 2023. Andelen har vært relativ stabil over lang tid, selv om den varierer fra område til område. Dersom man holder elektrisitets- og varmtvannsforsyning utenfor, var lønnskostnadsandelen for øvrige næringsgrupper i Fastlands-Norge 70,4 prosent i 2023. Det er på nivå med andelen de siste ti årene.

Lønnskostnadsandelen er et mål på hvor stor andel av verdiskapingen i økonomien som tilfaller arbeidskraften, mens den resterende delen tilfaller kapitaleierne. Selvstendig næringsdrivende vil som oftest ta ut inntekt i form av driftsresultat, og ikke gjennom lønn. De tradisjonelle lønnskostnadsandelene som omtales i dette kapitlet, omfatter bare lønnskostnader knyttet til lønnsmottakere. I kapittel 4 beskrives lønnskostnadsandeler der man tar hensyn til «arbeidskraftkostnader» også for selvstendig næringsdrivende.

Tabell 9.6 Lønnskostnadsandeler for noen utvalgte næringsgrupper. Prosent.

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Gj.sn. 2014–2023

Gj.sn. 2004–2023

Markedsrettet virksomhet Fastlands-Norge

68,5

69,0

68,0

67,8

68,5

69,6

70,1

68,6

65,7

67,9

68,4

68,0

Industri

83,1

82,1

84,2

80,7

83,0

85,5

82,7

80,6

73,8

71,6

80,7

79,6

Verkstedsindustri og skipsbygging mv.¹

84,2

89,6

96,0

95,1

97,5

95,7

91,4

89,1

89,2

84,5

91,2

86,4

Råvarebasert industri²

84,1

69,5

73,8

66,5

70,4

81,5

78,6

71,1

54,5

60,1

71,0

74,7

Øvrige industrinæringer³

80,4

79,1

75,8

74,3

75,0

74,9

74,1

76,3

72,3

64,1

74,6

75,6

Bygg og anlegg

68,6

68,7

70,1

70,7

72,3

73,5

75,3

75,3

74,5

81,8

73,1

70,4

Tekn. og forr.messig tj.yting. inkl. tjen. til petroleumsnær.

77,9

81,2

85,0

85,4

84,6

82,8

80,8

85,1

85,0

81,4

82,9

80,0

Informasjon og kommunikasjon

73,7

74,2

73,3

73,9

72,9

72,7

72,9

78,1

83,2

88,9

76,6

73,6

Overnatting og servering

77,6

77,7

76,7

76,5

80,2

80,6

105,1

87,4

83,3

79,2

82,4

80,1

* Foreløpige tall.

¹ Verkstedsindustri og skipsbygging mv. omfatter produksjon av metallvarer, maskiner og utstyr, elektriske produkter mv. i tillegg til bygging av skip og oljeplattformer/moduler og reparasjon og installasjon av maskiner og utstyr.

² Råvarebasert industri omfatter raffinering, produksjon av papir, kjemiske råvarer, farmasøytiske produkter, gummi- og plastprodukter, andre ikke-metallholdige produkter samt metaller (aluminium, ferrolegeringer, nikkel mv.).

³ Øvrige industrinæringer omfatter næringsmiddelindustri, produksjon av tekstil- og lærvarer, trevarer, trykkerivirksomhet, møbler og annen industrivirksomhet.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Lønnskostnadsandelen i industrien er foreløpig beregnet til 71,6 prosent i 2023 og med store variasjoner mellom ulike industrigrupper. Det vises også til kapittel 4.2 for en gjennomgang av lønnskostnadsandeler i industrien.

Nivået på lønnskostnadene er generelt mer stabile over tid enn driftsresultatet, og lønnskostnadsandelen går normalt ned i oppgangstider og opp i nedgangstider. For 20-årsperioden 2004–2023 var gjennomsnittlig lønnskostnadsandel i industrien i underkant av 80 prosent, mens den var nær 81 prosent for årene 2014–2023.

Fra 2004 har verksted- og skipsbyggingsindustrien dratt opp industriens samlede lønnskostnadsandel, med en gjennomsnittlig andel for 20-årsperioden på litt over 86 prosent. De siste ti årene har den i gjennomsnitt vært rundt 91 prosent. I 2023 er andelen foreløpig beregnet til 84,5 prosent.

Lønnskostnadsandelen i råvarebasert industri var historisk lav i 2022 med 54 prosent, mens den ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall var vel 60 prosent i 2023. Dette påvirker gjennomsnittet de siste ti årene som er beregnet til 71,0 prosent, nesten 4 prosentpoeng lavere enn siste 20-årsperiode.

Øvrig industri har hatt relativt stabile lønnskostnadsandeler over tid. I gjennomsnitt var den 75,6 prosent i årene 2004–2023. Utviklingen de siste to årene har imidlertid ført til at gjennomsnittlig årlig andel etter 2014 har vært noe lavere. For 2023 er andelen foreløpig anslått til 64,1 prosent.

I figur 9.3 og tabell 9.6 vises utviklingen i lønnskostnadsandel for noen utvalgte tjenesteområder. Overnattings- og serveringsvirksomhet ble særlig hardt rammet av pandemien i 2020 da lønnskostnadene var høyere enn verdiskapingen. Etter dette har lønnsomheten har bedret seg, og for 2023 er lønnskostnadsandelen foreløpig beregnet til 79,2 prosent. Det er 3 prosentpoeng lavere enn gjennomsnittet siste tiårsperiode, og 1 prosentpoeng lavere enn gjennomsnittet for årene 2004–2023. Informasjon og kommunikasjon har hatt en stabil lønnskostnadsandel over tid, men nye beregninger tyder på at andelen har økt en del de siste tre årene. Andelen i 2023 er anslått til nærmere 89 prosent som er 15 prosentpoeng over det som var gjennomsnittet for 2004–2023, og nesten 13 prosentpoeng over gjennomsnittet siste ti år. Bygg og anlegg ble også relativt hardt rammet av pandemien, først som følge av mangel på arbeidskraft, og i årene etter på grunn av høy kostnadsvekst og lavere etterspørsel. Lønnskostnadsandelen økte til 81,8 prosent i 2023. Dette er 11 prosentpoeng over gjennomsnittet for årene etter 2004. Lønnskostnadsandelen i teknisk og forretningsmessig tjenesteyting, inklusive tjenester i tilknytning til petroleumsvirksomhet, var om lag 80 prosent i gjennomsnitt fra 2004 til 2023, mens den var rundt 85 prosent fra 2016 til 2022. I 2023 er andelen foreløpig beregnet til 81,4 prosent.

Boks 9.2 Inntektsbegreper i nasjonalregnskapet

Bruttonasjonalproduktet gir uttrykk for den samlede verdiskapingen i landet, utført av innenlandske produsenter i markedsrettet og ikke-markedsrettet virksomhet. Etter fradrag for kapitalslit, som er den beregnede verdireduksjonen av produksjonskapitalen i landet som følge av slitasje og elde, framkommer nettonasjonalproduktet.

Uten økonomisk samhandling med andre land ville nettonasjonalprodukt også vært landets disponible inntekt. Som deltaker i internasjonal handel mv., vil imidlertid Norge ha finansinntekter av fordringer på utlandet, utlendinger vil ha tilsvarende inntekter av fordringer på Norge, og landet kan motta og gi stønader/inntektsoverføringer. Nasjonalinntekten er nettonasjonalproduktet pluss netto renter, aksjeutbytte og andre inntekter til/fra utlandet. Legges i tillegg netto stønader og andre løpende overføringer til/fra utlandet til nasjonalinntekten, får en disponibel inntekt for Norge. Den disponible inntekten viser hvor mye av den samlede inntekten i Norge som kan fordeles på landets innbyggere.

Ikke-realisert avkastning som for eksempel endringer i markedsverdien av investeringer i Statens Pensjonsfond Utland (SPU), vil derimot ikke tas inn i disponibel inntekt. Fondsverdien kan endre seg mye i løpet av ett år grunnet endringer i valutakurser og prisene på de ulike verdipapirene fondet er investert i. Slike omvurderinger (ikke-realisert avkastning) vil inngå i beregninger av nasjonalformue, mens kun de årlige rente- og utbytteinntektene fra investeringene inngår i disponibel inntekt.

Disponibel realinntekt for Norge tilsvarer disponibel inntekt deflatert med nasjonalregnskapets prisindeks for netto innenlandsk sluttanvendelse.

Bytteforholdet overfor utlandet er betegnelse på forholdet mellom gjennomsnittlig eksportpris og gjennomsnittlig importpris. Hvis prisene på norsk eksport over en periode stiger mindre enn prisene på de produktene Norge importerer, betyr det at landet kan importere mindre for hver enhet eksportvare enn tidligere. En slik forverring i bytteforholdet trekker isolert sett disponibel realinntekt ned. Tilsvarende vil høyere prisvekst på eksportvarer enn på importvarer, trekke realinntekten opp.

Faktorinntekten gir uttrykk for den inntekten som tilfaller produksjonsfaktorene arbeidskraft og kapital. Faktorinntekt for Norge, eller for en enkelt næring, er lik summen av lønnskostnader og driftsresultat. Faktorinntekt for Norge er også likt nettonasjonalprodukt fratrukket netto produksjonsskatter. Lønnskostnadene omfatter kontant- og naturallønn utbetalt til arbeidstakerne og arbeidsgivers trygde- og pensjonspremier. Driftsresultatet utgjør det beregnede overskuddet og kan tolkes som godtgjøring til produksjonsfaktorene kapital og eiernes egen arbeidsinnsats. Som følge av at driftsresultatet beregnes som en restpost, må man regne med til dels store feilmarginer i foreløpige tall.

9.4 Disponibel realinntekt i husholdningssektoren

Foreløpige tall fra nasjonalregnskapet viser et fall i husholdningssektorens[74] disponible realinntekt[75] på 2,0 prosent i 2023. Også i 2022 falt realinntekten og nedgangen er foreløpig beregnet til 4,5 prosent, mens den i gjennomsnitt økte med 0,9 prosent i årene 2013–2023.

Nivået på husholdningenes disponible inntekt (løpende priser) i 2023 var 7 prosent høyere enn året før. Som andel av total disponibel inntekt for Norge varierer husholdningsinntektene med inntektene fra petroleumsvirksomheten. Andelen var på det laveste i 2008 og lå deretter rundt 46 prosent fram til 2014. Etter dette steg den og har de fleste årene fram til 2021 vært over 50 prosent. I takt med de økende prisene på petroleumsprodukter og dermed høyt driftsresultatet i næringen, falt husholdningenes andel i 2021 og 2022. For 2022 og 2023 er andelen foreløpig beregnet til henholdsvis 34 prosent og 40 prosent. Andelen av disponibel inntekt utenom petroleumsvirksomhet varierer i mindre grad og lå rundt 56 prosent fram til 2020. Den økte til i underkant av 60 prosent i 2020 og 2021 for deretter å avta til i rundt 53 prosent i 2022 og 52 prosent i 2023.

Lønn er den viktigste inntektskilden til husholdningssektoren. I 2023 økte samlet utbetalt lønn med vel 6 prosent, etter en økning i antall sysselsatte personer på 1,3 prosent. Lønn bidro til å trekke ned veksten i disponibel realinntekt med 0,4 prosentpoeng i 2023. Det gjennomsnittlig bidrag til realinntektsveksten for årene 2014–2023 er på 1,0 prosentpoeng.

Bidraget fra skatt på inntekt og formue til realinntektsutviklingen vil med denne type dekomponering være negativt så lenge realinntektene øker og det ikke er store reduksjoner i beskatningen. Ved uendrede reelle skattesatser og inntektssammensetning vil det negative bidraget isolert sett være større desto høyere bidraget fra lønn er. De foreløpige tallene viser at skatt på inntekt og formue ikke bidro til realinntektsveksten i 2023. I gjennomsnitt for årene 2014–2023 har skatt på inntekt og formue trukket ned veksten i realinntekten med 0,4 prosentpoeng.

Figur 9.4 Disponibel inntekt for husholdninger. Andel av disponibel inntekt for Norge i prosent

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Figur 9.5 Vekst i disponibel realinntekt for husholdninger. Prosentvis endring fra året før og nivå (2013=100)

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 9.7 Bidrag til vekst i disponibel realinntekt for husholdninger. Prosentpoeng

2021⁴

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Gj.snitt 14–23

Vekst i disponibel realinntekt i prosent

1 680

2,1

5,1

-1,7

2,0

0,9

2,0

1,5

3,9

-4,5

-2,0

0,9

Vekst i disp. realinntekt ekskl. aksjeutbytte

1 517

1,6

1,8

0,1

2,1

0,7

1,7

2,0

-1,3

0,9

-2,0

0,8

Bidrag fra

Inntekter

– Lønn

1 447

1,4

0,7

-0,6

1,2

2,0

2,6

-0,5

2,7

2,0

-0,4

1,0

– Blandet inntekt¹

95

0,2

0,8

-0,3

-0,1

-0,7

-0,5

-1,6

-0,1

-0,7

-0,7

-0,4

– Formuesinntekter²

174

0,6

2,6

-2,4

0,0

0,3

0,7

-0,5

4,8

-5,0

0,7

0,1

herav: mottatt aksjeutbytte

163

0,6

3,3

-1,8

0,0

0,2

0,4

-0,3

5,2

-5,3

-0,1

0,2

– Offentlige stønader, inkl. pensjoner

578

1,2

1,4

0,3

0,4

0,0

0,5

2,9

-0,1

-0,6

0,9

1,0

– Andre inntekter, netto

-109

-1,2

0,1

-0,2

0,2

-0,1

0,0

0,4

-0,8

0,3

-0,7

-0,2

Utgifter

– Skatt av inntekt og formue

481

0,2

-1,3

0,9

0,0

-0,5

-0,6

-0,6

-3,3

0,9

0,0

-0,4

– Formuesutgifter

96

-0,1

1,0

0,7

-0,2

0,0

-0,7

0,9

1,2

-1,5

-2,5

-0,1

Korreksjon for indirekte målte banktjenester³

71

-0,2

-0,2

-0,2

0,4

-0,2

-0,1

0,6

-0,6

0,1

0,7

0,1

* Foreløpige tall.

¹ Blandet inntekt er den delen av driftsresultatet som tilfaller husholdningssektoren. Dette inkluderer også beregnet avkastning av boligkapitalen.

² Formuesinntekter består av aksjeutbytte, renteinntekter og avkastning på leie av grunn.

³ Se boks 9.3 for begrepsforklaring.

⁴ Milliarder kroner. Uoverensstemmelser i tabellen skyldes avrunding.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Offentlige stønader er den viktigste inntektskilden for pensjonister, trygdede og husholdninger med midlertidig inntektsbortfall. Slike stønader utgjør vanligvis om lag en firedel av inntektene i husholdningssektoren. Etter de ekstraordinære utbetalingene av stønader i forbindelse med pandemien i 2020 og flere har kommet i lønnet arbeid, trakk stønadene ned veksten i disponibel realinntekt både i 2021 og 2022, mens de trakk opp i 2023 med 0,9 prosentpoeng. De siste ti årene har offentlige stønader økt veksten i realinntekten med 1,0 prosentpoeng i gjennomsnitt per år.

Husholdningenes formuesinntekter består i hovedsak av renter på bankinnskudd og aksjeutbytte, mens formuesutgiftene stort sett omfatter gjeldsrenter. Husholdningene har langt høyere rentebærende gjeld enn rentebærende fordringer. Aksjeutbyttet som økte sterkt fra 2020 til 2021, har «normalisert» seg i ettertid. I 2022 trakk utbyttet ned veksten i husholdningssektorens disponible realinntekt med 5,3 prosentpoeng, mens det var et lite negativt bidrag på 0,1 prosentpoeng i 2023. Samlet disponibel realinntekt utenom aksjeutbytte falt med 2,0 prosent i 2023, mot en økning på 0,9 prosent i 2022. Både i 2022 og 2023 økte renter på innskudd og var med på å trekke opp veksten i realinntekten. Høyere lånerente bidro derimot til at formuesutgifter trakk veksten i disponibel realinntekt ned med 1,5 prosentpoeng i 2022 og 2,5 prosentpoeng i 2023. I tiårsperioden 2014–2023 har gjennomsnittlig årlig bidrag fra samlede formuesinntekter vært på 0,1 prosentpoeng, mens formuesutgiftene (renteutgifter) i gjennomsnitt har bidratt tilsvarende negativt til realinntektsveksten.

Tall fra inntektsregnskapet for husholdningssektoren er summariske i den forstand at de ikke gjenspeiler endringer i antall husholdninger og deres sammensetning. Disponibel inntekt regnet per innbygger anslås foreløpig til om lag 310 000 kroner i 2022 og 320 000 kroner i 2023. Justert for prisstigning tilsvarer dette en nedgang i realinntekten per innbygger på 5,4 prosent i 2022 og 3,5 prosent i 2023. Justert for aksjeutbytte var disponibel realinntekt per innbygger 305 000 kroner i 2023, som er 10 000 kroner mer enn året før.

Tabell 9.8 Vekst i husholdningenes disponible realinntekt per innbygger. Vekst fra året før i prosent

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Gj.snitt

14–23*

Disponibel realinntekt per innbygger

1,0

4,0

-2,6

1,2

0,3

1,4

0,9

3,3

-5,4

-3,5

0,0

Disponibel realinntekt utenom aksjeutbytte per innbygger

0,4

0,8

-0,7

1,3

0,1

1,0

1,4

-1,9

0,0

-3,5

-0,1

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Boks 9.3 Forskjellen mellom KPI og konsumdeflatoren i nasjonalregnskapet

Konsumdeflatoren viser at prisene på konsumet økte 5,3 prosent i 2022 og 6,8 prosent i 2023. Til sammenligning viser konsumprisindeksen (KPI) en oppgang på henholdsvis 5,8 og 5,5 prosent. Det er vanlig at det er mindre forskjeller mellom de to prisindeksene. De siste ti årene har konsumdeflatoren i gjennomsnitt vært 0,1 prosentpoeng høyere enn KPI, men med variasjoner over årene.

De fleste konsumgruppene i nasjonalregnskapet deflateres ved bruk av relevante delindekser i KPI. På noen få områder finnes ikke en delindeks. Dette gjelder eksempelvis for livs- og skadeforsikringer der konsumet i nasjonalregnskapet består av differansen mellom premier betalt og erstatninger mottatt, mens KPI bare dekker forsikringspremier. I tillegg inkluderer nasjonalregnskapet de såkalte indirekte målte banktjenestene¹ («rentemarginer») i konsumet, en imputasjon som ikke finnes i KPI. I de to nevnte tilfellene deflaterer nasjonalregnskapet med produksjonsprisindeksen. En annen viktig forskjell er at nasjonalregnskapet tar med husholdningenes kjøp i utlandet. Dette deflateres med en vektet og valutakursjustert prisindeks basert på KPI fra de viktigste landene husholdningene reiser til. Utenlandske prisindekser inngår ikke i konsumprisindeksen. At utenlandskonsumet holdes utenfor gjør at alle grupper får en litt høyere vekt i KPI enn det man finner i nasjonalregnskapet.

Ellers kan elektrisitet ha avvikende prisutvikling i konsumdeflatoren og i KPI. I de endelige beregningene i nasjonalregnskapet brukes den gjennomsnittlige elektrisitetsprisen for leveranser til husholdningssektoren hentet fra den årlige elektrisitetsstatistikken (Elektrisitetsnæringens økonomiske utvikling). Denne aktualitetpubliseres først i november året etter rapportering, slik at for foreløpige tall benyttes KPIs delindeks for elektrisitet.

Konsumprisindeksen en Laspeyres-type indeks hvor vektene oppdateres årlig, og holdes fast gjennom et kalenderår. Konsumdeflatoren i nasjonalregnskapet er derimot implisitt en Paasche-type indeks, som vil si at den benytter løpende vekter fra beregningstidspunktet.

Det var et avvik på konsumdeflatoren og KPI i 2023 på 1,3 prosentpoeng. Om lag 0,9 prosentpoeng av differansen kan forklares med sterk prisvekst i utenlandskonsumet, bl.a. som følge av svekket krone, mens 0,3 prosentpoeng forklares av prisøkningen på de indirekte beregnede banktjenestene.

¹ Se definisjon i boks 9.4

Boks 9.4 Noen begreper knyttet til husholdningenes inntekter

En personhusholdning kan ha inntekt fra flere kilder, utenom lønnsinntekt. Blandet inntekt er driftsresultatet fra næringsvirksomhet som tilfaller husholdningssektoren. Den inkluderer avlønning for arbeid utført av eierne eller deres familie. Denne størrelsen inkluderer også en beregnet avkastning av boligkapitalen (omtalt som driftsresultatet fra egen bolig). Husholdningene kan ha formuesinntekter som består av renteinntekter på bankinnskudd, utbytte på aksjer, leieinntekter fra landeiendom o.l. Husholdningene kan også ha inntekter fra pensjoner og trygder.

Det er grunn til å merke seg at varige konsumgoder utenom bolig ifølge konvensjonene i nasjonalregnskapet regnes som konsumert i sin helhet det året de anskaffes. I tråd med dette inngår derfor ikke beregnet avkastning på varige konsumgoder – utenom bolig – som inntekt i nasjonalregnskapets inntektsregnskap.

Beregninger av disponibel realinntekt krever omregning til faste priser. I nasjonalregnskapet benyttes prisindeksen for husholdningers totale forbruk som deflator.

Et grunnleggende prinsipp i nasjonalregnskapet er at inntekter og utgifter skal føres påløpt. Det kan være avvik mellom når en inntekt påløper og når den utbetales/betales.

Avkastning på husholdningenes forsikringskrav, er ikke inntekt som kan disponeres løpende til konsum. Avkastningen inngår derfor ikke i disponibel inntekt, men tas som en direkte korrigering på sparingen. Den inngår i en korreksjonspost for bunden sparing i kollektive ordninger knyttet til arbeidsforhold, kalt korreksjon for sparing i pensjonsfond mv. Husholdningenes forsikringskrav er i hovedsak verdien av beholdninger i livsforsikring og pensjonsfond fra tidligere innbetalte pensjonspremier. Når livsforsikring og midler fra pensjonsfond utbetales, vil disse registreres som inntekter til husholdningssektoren.

Omvurdering av aktiva og lignende ikke realiserte aksjegevinster/tap, endringer i verdien av boligkapital mv., inngår ikke i begrepet disponibel inntekt, jf. også omtale i boks 9.2. Omvurderinger av aktiva vil kunne påvirke forbruksmulighetene over tid, men hører begrepsmessig hjemme i husholdningenes kapitalregnskap og påvirker som sådan husholdningenes formue.

Indirekte målte bank- og finanstjenester defineres som tjenester produsert av finansielle foretak, som de ikke tar betalt for ved hjelp av gebyrer, men gjennom «rentemarginer». Med det menes at finansinstitusjonene har lavere rente på innskudd/innlån enn på utlån. Husholdningenes del av «rentemarginene» inkluderes i husholdningenes konsum samt i produktinnsatsen, for eksempel i husholdningenes «boligproduksjon». De indirekte målte banktjenestene, som er en teknisk størrelse, skal ikke påvirke husholdningenes sparing. Derfor legges et beløp, som er like stort som summen av husholdningenes forbruk av rentemarginen inkludert det som er knyttet til bolig, til den disponible inntekten før sparingen beregnes.

10 Inntektsutviklingen for utvalgte inntektsgrupper

For lønnstakere under ett viser tall fra nasjonalregnskapet at veksten i gjennomsnittlig årslønn fra 2022 til 2023 var 5,2 prosent. Lønnstakere med en slik årslønn og lønnsvekst, har fått en nedgang i reallønn etter skatt på 0,4 prosent fra 2022 til 2023. Tilsvarende var reallønnsutviklingen etter skatt innen de store forhandlingsområdene fra -1,4 til 0,5 prosent.

Ulikhet i inntekt etter skatt i yrkesbefolkningen ble redusert fra 2021 til 2022 i hovedsak som følge av reduksjon i kapitalinntektene. Sett over en lengre periode er det en tendens til at ulikheten øker for den yrkesaktive befolkningen, mens ulikheten reduseres i gruppen av pensjonister/trygdede. Inntektsforskjellene i Norge er likevel mindre enn i de fleste andre europeiske land.

10.1 Vekst i reallønn etter skatt for utvalgte lønnstakerhusholdninger

Dette avsnittet beskriver utviklingen i reallønn etter skatt for ulike grupper. Utviklingen i reallønn etter skatt bestemmes av forløpene til lønn, skatt og prisstigning.

10.1.1 Reallønn etter skatt fra 2022 til 2023

Skattesatsen for alminnelig inntekt var 28 prosent fra 1992 til og med 2013. Fra 2014 ble denne skattesatsen redusert til 27 prosent kombinert med at trygdeavgiften ble økt fra 7,8 prosent til 8,2 prosent. Fra 2016 ble skattesatsen redusert til 25 prosent, kombinert med innføringen av en ny trinnskatt til erstatning for toppskatten. Skattesatsen ble redusert til 24 prosent i 2017, 23 prosent i 2018 og ytterligere til 22 prosent fra og med 2019. Se nærmere omtale av skatteendringer i avsnitt 10.1.2. Tabell 10.1 viser gjennomsnittskatt for gjennomsnittslønn, marginalskatt for gjennomsnittslønn, skattesatsen for alminnelig inntekt og maksimal marginalskatt for lønnsinntekt for hvert år siden 1992. Inntektsgrenser mv. for inntektsårene fra 2012 til 2023 framgår i tabell 4.1 i vedlegg 4.

Tabell 10.1 Skatt på lønnsinntekt. 1992–2023

År

Gjennomsnittsskatt for gjennomsnittslønn

Marginalskatt på gjennomsnittslønn

Skatt på alminnelig inntekt

Maksimal marginalskatt på lønnsinntekt¹

1992

29,2

45,3

28,0

48,8

1993

29,3

45,3

28,0

49,5

1994

29,4

45,3

28,0

49,5

1995

29,6

45,3

28,0

49,5

1996

29,7

45,3

28,0

49,5

1997

29,6

45,3

28,0

49,5

1998

29,7

45,3

28,0

49,5

1999

29,4

49,3

28,0

49,3

2000

29,4

49,3

28,0

55,3

2001

29,4

49,3

28,0

55,3

2002

29,2

35,8

28,0

55,3

2003

29,1

35,8

28,0

55,3

2004

29,1

35,8

28,0

55,3

2005

28,4

35,8

28,0

51,3

2006

28,3

35,8

28,0

47,8

2007

28,4

35,8

28,0

47,8

2008

28,5

35,8

28,0

47,8

2009

28,4

35,8

28,0

47,8

2010

28,4

35,8

28,0

47,8

2011

28,5

35,8

28,0

47,8

2012

28,5

35,8

28,0

47,8

2013

28,5

35,8

28,0

47,8

2014

28,1

35,2

27,0

47,2

2015

28,0

35,2

27,0

47,2

2016

27,5

34,9

25,0

46,9

2017

27,1

34,6

24,0

46,7

2018

27,0

34,5

23,0

46,6

2019

26,8

34,4

22,0

46,4

2020

27,1

34,4

22,0

46,4

2021

27,0

34,2

22,0

46,4

2022

26,1

34,0

22,0

47,4

2023

26,0

43,4

22,0

47,4

¹ Eksklusiv arbeidsgiveravgift.

Kilde: Finansdepartementet

I tabell 10.2 legger utvalget fram beregninger av utviklingen i reallønn etter skatt for utvalgte forhandlingsområder fra 2022 til 2023. Det er tatt utgangspunkt i gjennomsnittlig nivå og vekst i årslønn som vist i tabell 1.1 i kapittel 1 og tabell 2.1 i kapittel 2. Det er sett bort fra endringer i skattemessige fradrag den enkelte måtte ha hatt utover standard fradrag.

Tabellen viser at for lønnstakere under var veksten i gjennomsnittlig årslønn fra 2022 til 2023 på 5,2 prosent. Lønnstakere med en slik årslønn og lønnsvekst, har fått en nedgang i reallønn før skatt på 0,3 prosent fra 2022 til 2023. Reallønnsnedgangen etter skatt var på 0,4 prosent fra 2022 til 2023. Tilsvarende var reallønnsutviklingen etter skatt innen de store forhandlingsområdene fra -1,4 til 0,5 prosent.

Tabell 10.2 Reallønnsvekst etter skatt for typeeksempler i utvalgte forhandlingsområder.¹ Vekst i prosent

2022

2023

Grupper

Årslønn i 2023², kr

Lønnsvekst²

Vekst i reallønn etter skatt

Lønnsvekst²

Vekst i reallønn etter skatt

Industriarbeidere

572 500

3,5

-1,7

5,1

0,1

Industrifunksjonærer

917 000

4,9

-1,2

4,0

-1,4

Ansatte i Virke-bedrifter i varehandel

629 900

3,7

-1,6

3,9

-0,9

Ansatte i finanstjenester

812 500

5,0

-1,2

4,4

-1,1

Statsansatte

712 000

4,3

-1,6

6,4

0,4

Kommuneansatte

611 600

3,7

-1,6

5,6

0,5

Lønnstaker med gjennomsnittlig årslønn³

4,3

-1,1

5,2

-0,4

¹ Lønnstakere med gjennomsnittlig årslønn, årslønnsvekst og standard fradrag.

² Tallene er hentet fra tabell 1.1 og tabell 2.1.

³ Typeeksempel for lønnstaker som har standard fradrag og lønn lik gjennomsnittlig årslønn.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Beregningsutvalget har også sett på kjøpekraftsutviklingen for ulike husholdningstyper. I tabell 10.3 har en beregnet utvikling i disponibel realinntekt for lønnstakere med en lønnsinntekt på henholdsvis 350 000 kroner, 600 000 kroner, 700 000 kroner, 1 200 000 og 1 800 000 kroner. Beregningene er utført for enslige lønnstakere uten barn, med ett barn og med to barn, og for ektepar med to barn. Resultatene er avhengige av forutsetningene som er valgt. De generelle forutsetningene for beregningene er nærmere omtalt i boks 10.1.

Tabell 10.3 Beregnet vekst i reallønn¹ etter skatt for utvalgte lønnstakerhusholdninger med en lønnsvekst lik årslønnsveksten i alt. Vekst i prosent

Lønnsinntekt i 2023 (kr)

Familiesituasjon

2022

2023

350 000

Enslig lønnstaker uten barn

-1,0

0,4

Enslig lønnstaker med 1 barn

-1,6

1,7

Enslig lønnstaker med 2 barn

-1,7

2,0

600 000

Enslig lønnstaker uten barn

-1,1

0,2

700 000

Enslig lønnstaker uten barn

-1,5

-0,5

Enslig lønnstaker med 1 barn

-1,8

0,4

Enslig lønnstaker med 2 barn

-1,8

0,5

Ektepar med to barn, hvor den ene ektefellen tjener 450 000 kr og den andre 250 000 kr

-1,2

0,7

1 200 000

Enslig lønnstaker uten barn

-2,0

-0,8

Enslig lønnstaker med 1 barn

-2,2

-0,2

Enslig lønnstaker med 2 barn

-2,2

-0,1

Ektepar med to barn, hvor den ene ektefellen tjener 800 000 kr og den andre 400 000 kr

-1,6

0,0

1 800 000

Ektepar med to barn, hvor den ene ektefellen tjener 1 200 000 kr og den andre 600 000 kr

-1,8

-0,3

Nominell lønnsvekst²

4,3

5,2

¹ For husholdningstyper med barn legges det til grunn at barna er mellom 6 og 18 år gamle.

² Lønnsutviklingen slik den framkommer av kolonnen «Nasjonalregnskapet» i tabell 2.1.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Utvalget har i beregningene i tabell 10.3 lagt til grunn en lønnsvekst på 4,3 prosent for 2022 og 5,2 prosent for 2023, slik det framkommer i nasjonalregnskapet. Sammen med prisvekst på 5,8 og 5,5 prosent for henholdsvis 2022 og 2023, gir det en reallønnsnedgang før skatt på 1,5 prosent i 2022 og 0,3 prosent i 2023. Veksten i disponibel reallønn etter skatt for typeberegningene avviker fra dette som følge av endringer i skattereglene.

I 2023 ble satsene i trinnskatten på trinn 1 og 2 holdt uendret, mens innslagspunktene ble økt med 4,2 prosent. Siden veksten i innslagspunktet var lavere enn lønnsveksten førte det isolert sett til skjerpet skatt. Skattesatsen i trinn 3–5 ble økt med 0,1 prosentpoeng. Innslagspunktene ble redusert med 0,1 prosent i trinn 3, 4,4 prosent i trinn 4 og 25 prosent i trinn 5. Både økt sats og redusert innslagspunkt bidrar til økt skatt for disse gruppene.

Øvre grense i minstefradraget for lønnsinntekter ble redusert med 5 prosent fra 2022 til 2023 noe som virker innstrammende på realønnen. Personfradraget ble derimot økt med 36,7 prosent fra 2022 til 2023 noe som isolert sett gir økt reallønn etter skatt.

Tidligere har enslige forsørgere fått støtte både gjennom et skattefradrag og gjennom utvidet barnetrygd fra Nav. Skattefradraget for enslige forsørgere var i 2022 på 52 746 kroner. Fra mars 2023 ble støtten til enslige forsørgere lagt om ved å erstatte skattefradraget med en økning i satsen for utvidet barnetrygd. For husholdningstypene med enslige forsørgere økte derfor utvidet barnetrygd med om lag 115 prosent fra 2022 til 2023.

Den ordinære barentrygden for barn over 6 år økte med 13,6 prosent fra 2022 til 2023 etter å ha vært nominelt uendret i 2021 og 2022. Dette bidrar til å trekke opp realveksten for barnefamilier med gifte/samboende foreldre. Husholdningstypene med lav lønn og flere barn får størst inntektsvekst som følge av økt barnetrygd fordi barnetrygden utgjør en større del av inntekten jo lavere lønnen er og jo flere barn husholdningen har.

Boks 10.1 Beregninger av endringer i reallønn etter skatt

Beregningene av endringer i reallønn etter skatt i dette avsnittet bygger på følgende forutsetninger:

Inntektstakeren mottar bare én inntektsart (lønn).

Det er bare tatt hensyn til skatteregler som berører alle eller de fleste lønnstakere. Det vil blant annet si at det kun gis standard fradrag i inntekt (personfradrag og minstefradrag).

Barnetrygd er regnet som negativ skatt. Det er ikke tatt hensyn til andre overføringer fra offentlige budsjetter, herunder kontantstøtten som ble innført f.o.m. 1. august 1998.

Det er brukt samme prisindeks (konsumprisindeksen) for alle husholdningstyper ved omregning til reallønn. Konsumprisindeksen økte med 5,8 prosent fra 2021 til 2022 og med 5,5 prosent fra 2022 til 2023.

Beregninger basert på så enkle forutsetninger som her, må brukes med forsiktighet. Beregningsutvalget mener likevel av flere grunner at denne type beregninger kan ha interesse:

Resultatene indikerer i hvilken retning endringer i sentrale skatteregler isolert sett trekker.

Siden det bare forhandles om lønn, kan beregninger der en kun endrer lønnsinntekten være av særlig interesse.

Den nominelle lønnsinntekten etter skatt beregnes ved å trekke inntektsskatter og avgifter til folketrygden fra lønnsinntekten. For barnefamilier tas det også hensyn til barnetrygden. Lønnsinntekt etter skatt beregnet på denne måten gir uttrykk for hva lønnstakeren har til disposisjon av lønnsinntekten (og eventuelt barnetrygden) til betaling av gjeldsrenter og til kjøp av varer og tjenester etter at samlede skatter er betalt. Reallønn etter skatt beregnes ved å deflatere den nominelle lønnsinntekten etter skatt med konsumprisindeksen. Endringen i reallønn etter skatt blir da den prosentvise forskjellen mellom årets og fjorårets reallønn etter skatt.

10.1.2 Endringer i skatteregler for lønnstakere fra 2023 til 2024

Skattesatsene i trinnskattens trinn 1 og 2 ble holdt uendret på hhv. 1,7 prosent og 4,0 prosent. Innslagspunktet i trinn 1 ble økt fra 198 350 kroner til 208 050 kroner fra 2023 til 2024, mens innslagspunktet i trinn 2 ble økt fra 279 150 kroner til 292 850 kroner. Trinnskattesatsene i trinn 3–5 økte med 0,1 prosentpoeng, fra henholdsvis 13,5, 16,5 og 17,5 til henholdsvis 13,6, 16,6 og 17,6 prosent. Innslagspunktene ble økt fra 642 950 til 670 000 kroner i trinn 3, fra 926 800 til 937 900 kroner i trinn 4 og redusert fra 1 500 000 til 1 350 000 kroner i trinn 5.

I trygdeavgiften er satsen for lønnsinntekt redusert 0,1 prosentpoeng, fra 7,9 til 7,8 prosent. Den nedre grensen for å betale trygdeavgift er nominelt videreført på 69 650 kroner. Personfradraget er økt fra 79 600 kroner til 86 250 kroner. Øvre grense i minstefradraget for lønn og trygd er nominelt videreført på 104 450 kroner i 2024.

Maksimalt fradrag for innbetalt fagforeningskontingent mv. er økt fra 7 700 kroner til 8 000 kroner. Satsen for reisefradraget økte fra 1,70 kroner per kilometer til 1,76 kroner per kilometer. Nedre grense for fradraget ble økt fra 14 400 kroner til 14 950 kroner. Beløpsgrensene i foreldrefradraget ble videreført nominelt. Satsen for skattefradrag for boligsparing for ungdom ble videreført på 10 prosent, mens det maksimale årlige sparebeløpet på 27 500 kroner ble nominelt videreført. Satsene for barnetrygd var fra 1. januar 2024 på 1 766 kroner per måned for barn under 6 år, mens satsen for barn over 6 år var på 1 510 kroner per måned. Det særskilte fradraget i Finnmark og Nord-Troms ble økt fra 20 550 til 30 000 kroner.

Det vises til tabell 4.1 i vedlegg 4 for en oversikt over skattesatser, grenser og fradrag for 2013–2024.

10.2 Inntektsutviklingen for pensjonister og trygdede

Pensjonssystemet hovedformål er å sikre den enkelte et rimelig inntektsnivå i forhold til tidligere inntekt. I tillegg skal pensjonssystemet gi en akseptabel grunnsikring for personer uten eller med liten tilknytning til arbeidsmarkedet. Pensjonsreformen har gjort det mulig for folk å velge selv når de vil starte uttaket av alderspensjon fra folketrygden i intervallet 62–75 år. Uttaksbeslutningen kan i langt større grad enn tidligere nå ses på som en ren finansiell beslutning. Dette har gitt den enkelte større mulighet til å bestemme fordelingen av pensjonsutbetalingene over livsløpet etter 62 år.

I dette avsnittet redegjøres det nærmere for inntektsutviklingen for pensjonister og trygdede før og etter skatt med hovedvekt på utviklingen i pensjon. Samlede pensjons- og trygdeytelser består av pensjon og trygd fra folketrygden, ytelser fra tjenestepensjonsordninger, AFP og individuelle pensjonsordninger.

Utviklingen i grunnbeløpet i folketrygden, minstepensjonene for enslige og ektepar og pensjonene til enslige uføre de siste ti årene framgår av tabell 4.2 i vedlegg 4.

I kapittel 6 i rapporten «Arbeid, pensjon og inntekt i den eldre befolkningen»[76] fra Pensjonspolitisk arbeidsgruppe er det en grundig omtale av utviklingen i samlet inntektsnivå, endringer i samlet inntekt over tid, lavinntekt for ulike aldersgrupper og sammensetningen av samlet inntekt i den eldre befolkningen. Omtalen av inntektsutviklingen for trygdede og pensjonister er derfor mer kortfattet i denne rapporten (TBU-rapporten). På noen områder er det likevel vist til og gitt en kort omtale av hovedpoeng i rapporten fra Pensjonspolitisk arbeidsgruppe.

10.2.1 Utviklingen i pensjons- og trygdeytelser

Tabell 10.4 viser nominell og reell årlig vekst i samlede overføringer for personer som har hovedinntekt fra pensjon eller trygd. Overføringer inkluderer både ytelser fra folketrygden (alderspensjon, uføretrygd, arbeidsavklaringspenger mv.) og andre ytelser, herunder fra tjenestepensjonsordninger og AFP. Overføringer utgjorde 88,6 prosent av gruppens samlede inntekt i 2022.

Tabell 10.4 Utvikling i overføringer¹ for trygdede og pensjonister². Prosent

Årlig nominell vekst i overføringer

Årlig realvekst i overføringer

Gjennomsnittlige overføringer i 2022-kroner

Overføringer som andel av samlet inntekt før skatt

2013

3,8

1,6

334 900

87,5

2014

3,8

1,7

340 600

87,2

2015

4,9

2,7

349 900

86,9

2016

2,9

-0,7

347 600

88,8

2017

2,2

0,4

348 900

88,8

2018

2,9

0,2

349 500

88,8

2019

3,3

1,1

353 300

88,9

2020

2,2

1,0

356 700

89,3

2021

3,8

0,3

357 900

86,4

2022

4,0

-1,6

352 000

88,6

¹ Inkluderer både offentlig og privat tjenestepensjon. Inkluderer ikke dagpenger, sykepenger og foreldrepenger.

² Omfatter personer med sosioøkonomisk status pensjonist/trygdet. Det gjelder alle personer som ikke er yrkesaktive og mottar trygde-/pensjonsytelser og yrkesaktive personer som har større inntekt fra trygde-/pensjonsytelser enn lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) eller næringsinntekt. En person er yrkesaktiv når næringsinntekten (inkl. absoluttverdi av årets underskudd i næring) og lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) overstiger 2G. Det var 1 165 389 personer definert som trygdet eller pensjonist i 2012 og 1 379 965 personer i 2022.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Tabell 10.5 viser utvikling i grunnbeløpet, minstepensjonene, gjennomsnittlig alderspensjon og uføretrygd, samt reguleringen av løpende alderspensjon fra folketrygden.

Tabell 10.5 Grunnbeløp, pensjon og uføretrygd. Årlig gjennomsnitt. Prosentvis endring fra året før og gjennomsnittlig endring per år. 2014–2023

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

2014–2023

Gj. sn. per år¹

Grunnbeløp

3,7

2,5

2,5

1,7

2,7

3,2

2,0

3,8

4,8

5,9

38,0

3,3

Minste pensjonsnivå/ alderspensjon for enslige

3,2

2,0

2,8

3,3

3,6

3,2

4,1

5,8

5,3

8,7

50,7

4,2

Minste pensjonsnivå/ alderspensjon for ektepar/samboende

3,2

2,0

2,9

3,1

2,5

2,5

1,4

3,9

4,1

6,9

37,6

3,2

Alderspensjon i gjennomsnitt

3,7

2,2

2,5

1,9

2,3

2,7

1,5

4,2

4,5

7,0

37,7

3,2

Regulering av løpende alderspensjoner

2,9

1,7

1,7

0,9

1,9

2,4

1,3

3,8

4,1

6,9

31,1

2,7

Uføretrygd i gjennomsnitt

3,3

19,0²

2,9

2,2

2,8

3,1

2,1

3,8

4,8

5,9

3,4³

Memo: Samlet årslønnsvekst⁴

3,1

2,8

1,7

2,3

2,8

3,5

3,1

3,5

4,3

5,2

37,5

3,2

Memo: KPI

2,0

2,1

3,6

1,8

2,7

2,2

1,3

3,5

5,8

5,5

34,9

3,0

¹ Geometrisk gjennomsnitt.

² Den høye nominelle veksten skyldes uførereformen fra 2015. Innføring av lønnsbeskatning av uføretrygd ble kompensert med en økning i brutto uføreytelse.

³ Gjelder perioden 2014–2023, eksklusiv 2015.

⁴ Lønnsutviklingen slik den framkommer av kolonnen «Nasjonalregnskapet» i tabell 2.1.

Kilder: Arbeids- og velferdsdirektoratet, Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Tabell 10.6 viser utviklingen i samlede lønns- og pensjonsinntekter for ulike aldersgrupper, og for henholdsvis alle og mottakere av alderspensjon. I aldersgruppene 67 år og over mottar nesten alle alderspensjon, og utviklingen er dermed ganske parallell for de to gruppene. Over tid har veksten i samlede lønns- og pensjonsinntekter for aldersgruppene over 67 år vært høyere enn årslønnsveksten i økonomien, blant annet som en følge av stadig høyere pensjonsopptjening blant nye pensjonister.

Tabell 10.6 Utviklingen i samlede lønns- og pensjonsinntekter¹. Årlig nominell vekst. Prosent

Alle

Mottakere av alderspensjon fra folketrygden

62–66 år

67–69 år

70–74 år

67 år og eldre

62–66 år

67–69 år

70–74 år

67 år og eldre

2012

11,2

5,4

5,0

5,3

11,3

5,0

5,0

5,2

2013

8,6

4,1

5,1

4,9

3,8

3,8

5,1

4,8

2014

6,8

3,6

4,7

4,5

2,4

3,6

4,6

4,5

2015

5,2

2,6

2,9

3,0

1,5

2,5

2,9

3,0

2016

3,2

1,9

2,6

2,7

2,2

2,0

2,6

2,7

2017

3,1

2,7

1,8

2,5

2,0

2,4

1,8

2,5

2018

3,6

3,6

1,9

3,0

2,6

3,2

1,9

2,9

2019

4,4

3,5

2,7

3,4

3,5

3,4

2,7

3,4

2020

1,6

2,1

1,2

2,1

1,0

1,9

1,2

2,0

2021

4,9

4,3

4,1

4,6

3,9

4,2

4,1

4,5

2022

5,2

4,8

4,4

4,7

4,1

4,8

4,7

4,8

Antall personer i 2022

306 530

169 048

255 592

891 843

86 259

159 976

253 406

877 559

¹ Summen av lønns- og pensjonsinntekter. Pensjonsinntekter omfatter alderspensjon, offentlig og privat tjenestepensjon og AFP.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

I aldersgruppen 62–66 år hadde de som mottok alderspensjon fra folketrygden en vekst i samlede lønns- og pensjonsinntekter på 11,3 prosent i 2012, som må ses i sammenheng med at det fra 2011 ble mulig å ta ut alderspensjon fra folketrygden fra 62 år.

Figur 10.1 viser prosentvis realvekst i gjennomsnittlig samlet inntekt og inntektskomponentenes del av endringen i perioden 2011–2021.

For aldersgruppen 62–66 år har økt yrkesinntekt bidratt sterkest til økningen i samlet inntekt. Også for aldersgruppen 67–69 år har yrkesinntekt i stor grad bidratt til økningen i samlet inntekt. For de over 75 år er det økning i alderspensjon som har bidratt mest til veksten i samlet inntekt. Kapitalinntekter har også bidratt vesentlig til inntektsveksten for aldersgruppene 62–79 år. At det har vært en økning i kapitalinntektene i perioden kan bety at gjelden har gått ned, og at nettoformuen er høyere enn tilsvarende for 2010. Videre vil rentenivået og aksjeavkastningen ha betydning for kapitalinntektene.

Figur 10.1 Prosentvis realvekst i samlet inntekt før skatt og inntektskomponentenes del av endringen 2012–2022

Kilde: Statistisk sentralbyrå.

Tabell 10.7 viser veksten i gjennomsnittlig utbetalt alderspensjon og uføretrygd som ikke har yrkesinntekt i tillegg til pensjon/trygd. I gjennomsnitt over perioden 2012–2022 har veksten i alderpensjon vært høyest, mens veksten i uføretrygd har vært i samme størrelsesorden som årslønnsveksten. Det er da sett bort fra 2015 hvor uførereformen gav en svært høy vekst i utbetalt uføretrygd.

Tabell 10.7 Utvikling i gjennomsnittlig utbetalt alderspensjon og uføretrygd til bosatte personer som ikke har yrkesinntekt. Prosent endring fra året før og andel av alderspensjonister og uføretrygdede som ikke har yrkesinntekt.

Alderspensjon

Uføretrygd

Samlet årslønnsvekst

Andel av alderspensjonister som ikke har yrkesinntekt.

Andel av uføretrygdede som ikke har yrkesinntekt

2012

4,7

4,8

4,0

0,75

0,65

2013

4,1

2,5

3,9

0,74

0,66

2014

4,5

2,6

3,1

0,73

0,66

2015

2,8

19,5¹

2,8

0,72

0,66

2016

3,3

3,9

1,8

0,72

0,67

2017

2,5

1,9

2,3

0,73

0,67

2018

2,8

2,6

2,8

0,73

0,67

2019

2,8

3,9

3,5

0,72

0,66

2020

1,8

3,0

3,1

0,74

0,68

2021

4,6

3,7

3,5

0,75

0,68

2022

4,3

4,5

4,3

0,75

0,68

¹ Den høye nominelle veksten skyldes uførereformen fra 2015. Innføring av lønnsbeskatning av uføretrygd ble kompensert med en økning i brutto uføreytelse.

Kilde: Statistisk sentralbyrå.

Boks 10.2 Regelverksendringer på pensjonsområdet

Innledning

Pensjonsytelsene fra folketrygden er alderspensjon og etterlattepensjon. I tillegg kommer uføretrygd og andre stønadsordninger. Hovedkomponentene i alderspensjon for de som tok ut pensjon før 2011, er grunnpensjon, særtillegg og tilleggspensjon. For alle som har tatt ut alderspensjon etter 1. januar 2011 er særtillegget erstattet med et pensjonstillegg. Fra 2016 er den nye alderspensjonen bestående av inntektspensjon og garantipensjon faset gradvis inn for personer født fra og med 1954.

Mellom 2011 og 2020 ble alderspensjon under utbetaling regulert med lønnsveksten og deretter fratrukket 0,75 prosent. I 2021 ble alderpensjon regulert særskilt i tråd med lønnsveksten, og fra og med 2022 reguleres alderspensjon under utbetaling med gjennomsnittet av lønns- og prisvekst. Historisk har gjennomsnittlig alderspensjon økt mer enn grunnbeløpet fordi pensjonister med høy opptjening har kommet til og erstattet pensjonister med lav opptjening som har falt fra. I de siste årene har denne effekten blitt svakere fordi mange har tatt ut pensjon fra 62 år og dermed fått lavere årlig pensjon.

Som følge av reguleringsreglene for alderspensjon fra 2011, fastsettes satsene for minste pensjonsnivå for alderspensjonister med et kronebeløp. Satsene for minstenivåene ble i perioden 2011–2020 regulert med lønnsveksten justert for effekten av levealdersjusteringen for 67-åringer i reguleringsåret. Særskilte økninger i satsene har likevel forekommet en rekke ganger, etter 2015. I 2021 ble minste pensjonsnivå regulert særskilt i tråd med lønnsveksten, på samme måte som for løpende alderspensjon. Fra 2022 reguleres minstenivåene med gjennomsnittet av pris- og lønnsvekst. Minste pensjonsnivå for alderspensjon per 1. mai 2022 utgjør 173 025 kroner for lav sats (gift med alderspensjonist med høy tilleggspensjon), 200 257 kroner for ordinær sats (gift med minstepensjonist) og 232 816 kroner for særskilt sats (enslig).

Personer født etter 1962 får garantipensjon som minste pensjonsytelse, istedenfor minstepensjon. For personer født mellom 1954 og 1962 blir minstepensjonen gradvis erstattet av garantipensjon. Garantipensjonen har to satsstrukturer: ordinær sats og høy sats. Garantipensjon reguleres på samme måte som minste pensjonsnivå. Fra 1. mai 2022 er ordinær sats for garantipensjon 193 862 kroner (gjelder for personer med partner som har trygd, alderspensjon eller årlig inntekt større enn 2G). Høy sats er 209 571 kroner (gjelder for enslige og personer med partner hvis partneren verken har trygd, alderspensjon samt årlig inntekt større enn 2G).

Ny folketrygd og privat AFP

Fra 2011 ble alderpensjonen i folketrygden lagt om. Det ble blant annet innført fleksibelt uttak av pensjon fra 62 år, levealdersjustering og nye regler for årlig regulering av pensjon. Samtidig ble AFP i privat sektor tilpasset den nye folketrygden ved at den ble omgjort fra en tidligpensjonsordning for alderen 62–66 år til et livsvarig tillegg til alderspensjonen fra folketrygden. Etter hovedoppgjøret i 2018 ble det gjort enkelte endringer i ordningen. Det har også blitt gjennomført en felles utredning om en mulig omlegging av ordningen. I hovedoppgjøret 2018 ble det også avtalt en såkalt sliterordning som utbetaler ekstra ytelse til de som tar ut AFP ved 62–64 år uten arbeidsinntekt ved siden av.

Privat tjenestepensjon

Også tjenestepensjonene er i endring. Økte kostnader og arbeidsgivernes ønske om mer forutsigbare pensjonskostnader har ført til sterk vekst i antall arbeidstakere i privat sektor som omfattes av innskuddsordninger. Ytelsesordningene, som tidligere dominerte det private tjenestepensjonsmarkedet, har i all hovedsak blitt avviklet eller lukket. Innføringen av obligatorisk tjenestepensjon (OTP) i 2006 medførte at antall innskuddsordninger økte kraftig, særlig blant bedrifter som ikke hadde pensjonsordning tidligere. Fra 2014 trådte den nye tjenestepensjonsloven i kraft med regler for en ny type tjenestepensjon i privat sektor, ofte kalt «hybrid» fordi den kombinerer elementer fra innskudds- og ytelsespensjon. Det er foreløpig etablert relativt få pensjonsordninger basert på det nye regelverket for hybridpensjon, men etter 2020 har det vært flere aktive medlemmer i hybridordningene enn i ytelsesordningene.

Fra 1. januar 2021 fikk om lag 1,5 millioner arbeidstakere i privat sektor samlet sin pensjonsopptjening fra innskuddspensjonsordninger på en egen pensjonskonto. Ved utløpet av 2023 var det ifølge Finans Norge etablert mer enn 2 mill. pensjonskontoer. Egen pensjonskonto innebærer at arbeidstakere som er ansatt i en bedrift med innskuddspensjonsordning, skal få samlet sin tidligere pensjonsopptjening fra innskuddspensjonsordninger på én pensjonskonto. Pensjonsopptjening fra tidligere arbeidsforhold skal samles og forvaltes sammen med pensjonskapitalen arbeidstakeren tjener opp i sitt nåværende arbeidsforhold. Pensjonskontoen skal følge arbeidstakeren gjennom de arbeidsforhold der arbeidstakeren har innskuddspensjonsordning. Formålet med egen pensjonskonto er å gi arbeidstakerne reduserte kostnader til pensjonssparing og mer oversikt over egen pensjon.

Reglene om pensjon fra første krone og dag trådte i kraft 1. januar 2022, og innebærer blant annet at det stilles krav om at det skal spares minst 2 prosent av medlemmers inntekt fra første krone i alle private tjenestepensjonsordninger. Det tidligere kravet om 20 prosent stilling for rett på medlemskap i ordningene er opphevet. Aldersgrensen for medlemskap er satt ned fra 20 til 13 år som i folketrygden. Ansatte får rett på medlemskap i ordningene når inntekten overstiger grensene for rapporteringspliktig lønn i a-ordningen. Denne grensen er som hovedregel på 1 000 kroner, men er 10 000 kroner for skattefrie organisasjoner mv.

Offentlig tjenestepensjon

Arbeids- og sosialdepartementet og de berørte partene i arbeidslivet kom 3. mars 2018 til enighet om en framforhandlet pensjonsløsning for offentlig ansatte basert på opptjening etter en såkalt påslagsmodell.

Departementet fulgte opp med en lovproposisjon våren 2019. De nye opptjeningsreglene trådte i kraft 1. januar 2020 og gjelder for offentlig ansatte født i 1963 eller senere.

Arbeids- og inkluderingsdepartementet og de berørte partene ble 25. august 2023 enige om nye pensjonsregler for offentlig ansatte med særaldersgrense. Avtalen innebærer at pensjonsalderen for de som har særaldersgrense skal økes gradvis i takt med øvrige aldersgrenser i pensjonssystemet. Det innføres også et nytt særalderspåslag som kommer til utbetaling i tillegg til de ordinære pensjonsytelsene. Yrkesgruppene med de laveste aldersgrensene, 60 og 63 år, beholder også rett til en tidligpensjon i et visst antall år før utbetalingen av ordinære pensjonsytelser starter.

Antall minstepensjonister

Siden 2011 har minstepensjonister hatt en litt bedre utvikling i pensjonen enn alderspensjonister med høyere pensjon. Økt minste pensjonsnivå, særlig for enslige, og økt grunnpensjon for gifte/samboende førte til at minstepensjonen både for enslige og ektepar økte mer enn lønnsveksten i både 2016 og 2017. Disse endringene førte også til at flere blir omfattet av minstesatsene. Arbeids- og velferdsdirektoratet har anslått at økningene i minstepensjon i 2016 og i 2017, herunder også økt grunnpensjon for gifte og samboende i 2016, medførte tilnærmet 25 000 flere minstepensjonister. Økningen i minste pensjonsnivå i 2019 og 2021 medførte en ytterligere økning på henholdsvis om lag 12 000 og 9 800 minstepensjonister.

Selv om økningen i minstesatsene isolert sett har ført til flere minstepensjonister, har antall minstepensjonister gått ned i mange år. Det skyldes dels at yngre kull av alderspensjonister har mer opptjening til alderspensjon enn de eldre kullene, dels de nye opptjeningsreglene for alderspensjon som omfatter stadig flere personer. Per desember 2022 var det 134 500 minstepensjonister. Minstepensjonistene utgjorde 13,2 prosent av alle alderspensjonister ved utgangen av 2022.

Uføretrygd

Etter uførereformen i 2015 utgjør uføretrygden 66 prosent av et beregningsgrunnlag som består av et gjennomsnitt av årsinntekten opp til 6 G for de tre beste av de fem siste årene før uførhet. Uføretrygden justeres i forhold til uføregraden. Ved lavt eller intet beregningsgrunnlag mottas en garantert minsteytelse fra folketrygden. Minsteytelsen for uføretrygdede er 2,48 G for enslige og 2,28 G for ektefeller/samboere. Personer som er født uføre eller blir uføre i ung alder har en høyere minsteytelse, 2,91 G for enslige og 2,66 G for ektefeller/samboere. Uføre som forsørger barn mottar barnetillegg. Uføretrygden skattlegges som lønn.

Omleggingen av uføreytelsen i folketrygden gjorde det nødvendig å tilpasse uføreytelsene fra tjenestepensjonsordningene. Uførepensjon fra de offentlige tjenestepensjonsordningene beregnes fra 2015 som et direkte tillegg til uføretrygden fra folketrygden og er uavhengig av størrelsen på uføretrygden. Fra 1. januar 2017 følger alle uføreordninger i privat sektor nytt regelverk, som innebærer at det i hovedsak vil være mulig å gi uføredekning på linje med den nye uføreordningen i offentlig sektor. Det er imidlertid fortsatt frivillig for foretak i privat sektor om de vil knytte uførepensjon til tjenestepensjonsordningen og i hvilken grad de vil utnytte rammene i loven.

Tabell 10.8 viser gjennomsnittlig nivå og nominell vekst i alderspensjon fra folketrygden for ulike aldersgrupper de siste ti årene. Tabellen viser at den nominelle veksten i gjennomsnittlig alderspensjon avtok i årene 2012–2017. I årene 2018–2021 økte den, med unntak av i 2020, hvor veksten var den laveste i tiårsperioden. Nye alderspensjonister har gjennomgående høyere pensjonsopptjening enn de som faller fra. Nye uttaksregler trekker isolert sett pensjonene ned. Økt innslag av pensjonister med kort botid og yrkeskarriere i Norge som har tjent opp lavere pensjoner trekker også ned pensjonsnivået. For nye alderspensjonister bidrar levealdersjusteringen isolert sett til lavere alderspensjon og denne effekten øker for nye årskull.

Etter pensjonsreformen i 2011 og fram til 2019 var veksten i gjennomsnittlig alderspensjon lavere i aldersgruppene 62–66 år og 67–69 år enn for gruppen 70–74 år. Denne utviklingen må ses i sammenheng med innfasingen av mulighet for tidlig uttak av alderspensjon. 1949-kullet var 61 år ved inngangen til 2011, og dermed første årskull som kunne ta ut alderspensjon fra fylte 62 år.

I årene 2016–2018 (da 1949-kullet var i alderen 67–69 år) var veksten særlig lav i gruppen 67–69 år. Det må ses i sammenheng med at denne kohorten erstattet en kohort som ikke hadde hatt mulighet for tidlig uttak av alderspensjon. Veksten i alderspensjon for gruppen 70–74 år lå over gjennomsnittet for alle i perioden 2012–2016, men har vært lavere de senere årene. De som mottar alderspensjon i aldersgruppen 62–66 år har betydelige yrkesinntekter, og mange fortsetter i arbeid samtidig som de tar ut alderspensjon. Ifølge tall fra Arbeids- og velferdsdirektoratet var 58,7 prosent av alderspensjonister 62–66 år registrert i arbeid ved slutten av 2022. På samme tidspunkt i 2021 var andelen 58,43 prosent.

Gjennomsnittlig samlet inntekt for de som kombinerer arbeid og uttak av alderspensjon er høy. På den annen side får de som tar ut alderspensjon før 67 år en lavere årlig alderspensjon resten av livet enn om de hadde ventet til 67 år.

Tabell 10.8 Utvikling i gjennomsnittlig årlig alderspensjon¹ fra NAV før skatt, nivå og prosentvis årlig nominell vekst

Alle mottakere

62–66 år

67–69 år

70–74 år

67 år og eldre

Alderspensjon

Årlig vekst

Alderspensjon

Årlig vekst

Alderspensjon

Årlig vekst

Alderspensjon

Årlig vekst

Alderspensjon

Årlig vekst

2012

202 946

4,7

212 546

0,5

219 306

4,4

209 184

5,0

202 247

4,7

2013

210 831

3,9

213 426

0,4

226 296

3,2

218 688

4,5

210 594

4,1

2014

218 589

3,7

215 579

1,0

231 716

2,4

228 496

4,5

218 901

3,9

2015

224 140

2,5

216 930

0,6

234 310

1,1

235 662

3,1

224 952

2,8

2016

229 724

2,5

219 906

1,4

235 936

0,7

242 496

2,9

230 848

2,6

2017

234 247

2,0

222 705

1,3

236 060

0,1

247 076

1,9

235 554

2,0

2018

239 630

2,3

226 327

1,6

237 481

0,6

251 591

1,8

241 104

2,4

2019

246 090

2,7

231 101

2,1

242 074

1,9

255 638

1,6

247 697

2,7

2020

249 877

1,5

232 913

0,8

245 353

1,4

256 055

0,2

251 628

1,6

2021

259 725

3,9

239 577

2,9

254 253

3,6

262 542

2,5

261 707

4,0

2022

271 365

4,5

247 785

3,4

264 002

3,8

271 583

3,4

273 554

4,5

2023

290 231

7,0

261 888

5,7

292 733

7,1

279 647

6,0

288 539

6,3

¹ Tallene er korrigert for uttaksgrad ved at de er omregnet til 100 prosent utbetalt pensjon. Gjennomsnittlig alderspensjon omfatter ikke etterbetalinger.

Kilde: Arbeids- og velferdsdirektoratet

Pensjonsmeldingen

Regjeringen la 15. desember frem Meld. St. 6 (2023–2024) Et forbedret pensjonssystem med styrket sosial profil. I meldingen sluttet regjeringen seg i all hovedsak til forslagene fra flertallet i Pensjonsutvalget. Hovedformålet med forslagene som varsles i meldingen er å styrke den sosiale profilen i folketrygdens alderspensjon, som er kjernen i det samlede pensjonssystemet.

De sentrale forslagene er:

Aldersgrensene i pensjonssystemet økes i tråd med økningen i levealder

Et viktig mål med pensjonsreformen var å stimulere til lengre yrkeskarrierer. Reglene for levealdersjustering og fleksibel pensjon gjør det mulig å oppnå like høy årlig alderspensjon som eldre årskull ved å jobbe lenger. Aldersgrensene på 62 og 67 år har imidlertid ligget fast siden pensjonsreformen trådte i kraft i 2011. Regjeringen foreslår en gradvis økning i aldersgrensene for personer født fra og med 1964. Økte aldersgrenser i pensjonssystemet vil understøtte pensjonsreformen ved å bidra til at flere står lengre i arbeid. Regjeringens forslag vil innebære at aldersgrensene øker med om lag ett år per tiår, slik at personer født i 1974 tidligst kan ta ut alderspensjonen når de fyller 63 år.

Aldersgrensene for folketrygdens øvrige inntektssikringsordninger økes i takt med normalderen

Folketrygdens ytelser ved arbeidsledighet og sykdom skal sikre inntekten for de som blir arbeidsledige eller får helseproblemer. Behovet for inntektssikring er prinsipielt sett ikke annerledes etter 62 år enn tidligere i livet. Muligheten til å motta korttidsytelsene bidrar til et velfungerende arbeidsmarked for eldre og til at flere kan stå lenger i arbeid. Regjeringen foreslår derfor at aldersgrensene for hvor lenge en kan motta dagpenger, sykepenger og arbeidsavklaringspenger bør øke i takt med den normerte pensjoneringsalderen. Ytelsene vil da fortsatt kunne gis fram til alderen der alle har en ubetinget rett til alderspensjon fra folketrygden.

Regulering av minsteytelsene med velstandsutviklingen

Minsteytelsene blir i dag regulert med gjennomsnittet av lønns- og prisveksten. På sikt vil dette innebære at minstenivåene blir hengende etter velstandsutviklingen i samfunnet. Det vil kunne skape problemer for pensjonssystemets sosiale bærekraft framover. Regjeringen mener derfor, i tråd med Pensjonsutvalgets vurderinger, at det bør etableres et nytt system der minsteytelsene ved normert pensjoneringsalder reguleres med lønnsveksten.

Dersom yrkesaktive ikke kompenserer for virkningen av levealdersjusteringen framover, vil lønnsregulering av minsteytelsene på sikt kunne svekke forholdet mellom standardsikringen og grunnsikringen i betydelig grad. Dette vil innebære en svakere sammenheng mellom yrkesaktivitet og pensjon, noe som vil kunne svekke legitimiteten og betalingsviljen for folketrygdens alderspensjon. Regjeringen foreslår derfor at framtidige evalueringer av pensjonsreformen bør se særskilt på utviklingen i forholdet mellom minsteytelsene og gjennomsnittlig pensjonsnivå. Dersom forholdet mellom standard- og grunnsikringen på sikt blir svekket i betydelig grad, bør det vurderes endringer.

Bedre alderspensjon for uføre

Mottakere av uføretrygd har ikke samme mulighet som arbeidsføre til å stå lenger i arbeid. Regjeringen mener at levealdersjusteringen vil gi for lave pensjonsnivåer for uføre med dagens regler. For årskullene 1954–1963 foreslår regjeringen at den øvre alderen for opptjening til alderspensjon i ny opptjeningsmodell økes til 65 år. Økningen i opptjening for uføre vil om lag tilsvare økningen i pensjonsnivå som følger av at arbeidsføre utsetter avgangen med ett år, noe som er om lag to tredjedeler av en full kompensering for økt levealdersjustering for årskullene fra 1954 til 1963. Dette er også i tråd med forslaget fra flertallet i Pensjonsutvalget. Regjeringen foreslår en løsning der uføres alderspensjon skjermes for om lag to tredjedeler av den videre effekten av levealdersjusteringen for uføre fra og med 1964-kullet.

Avtale om pensjon

I slutten av februar ble det inngått en avtale mellom regjeringspartiene og partiene Høyre, Sosialistisk Venstreparti, Venstre Kristelig Folkeparti og Miljøpartiet de Grønne om pensjonssystemet. Hovedelementer i avtalen er bl.a.:

Forslaget innebærer en gradvis økning av aldersgrensene i folketrygden fra og med 1964-kullet.

Sosiale rettigheter som sykepenger, dagpenger og AAP utvides i tråd med endringen av normert pensjoneringsalder

Det skal etableres en sliterordning i folketrygden. Ordningen skal etableres etter modell av sliterordningen i privat AFP og ha en årlig ytelse på 0,25 G for de som går av fem år før normert pensjonsalder og trappes gradvis ned ved høyere avgangsalder.

Partene skal involveres i utformingen av sliterordningen.

Plikten til å fratre ved oppnådd særaldersgrense gjeninnføres ikke. Hvilke stillinger som i fremtiden skal ha særaldersgrenser, samt hvilke aldersgrenser som skal gjelde, avklares i en egen prosess, som avtalt med partene.

Den alminnelige aldersgrensen for statsansatte og andre medlemmer i Statens pensjonskasse økes fra 70 til 72 år

Det skal også utredes tiltak for å gjøre det lettere å stå videre i arbeid utover de ordinære aldergrensene i aldersgrenseloven (staten) og arbeidsmiljøloven, herunder vurdere bedriftsinterne aldersgrenser.

Alderspensjonen til uføre skal styrkes, slik regjeringen har foreslått

Forslaget innebærer i utgangspunktet at uføre skjermes for 2/3-deler av effekten av levealdersjusteringen, og at uføres videre skjerming skal speile yrkesaktives avgangsmønster.

Det skal etableres en overgangsordning for uføre i kullene 1954–1962. Overgangsordningen skal ivareta kullene som ikke har skjermingstillegg i den delen av pensjon som utmåles etter gamle regler.

Pensjonssystemet må ha gode minstenivåer, også i fremtiden

G-regulering av minstesatsene sikrer at minsteytelsene følger velstandsveksten i samfunnet.

Regulering med snitt av lønns- og prisvekst etter uttak, sikrer at de som mottar minsteytelsene i likhet med andre pensjonister, får økt kjøpekraft når lønnsmottagerne får det.

10.2.2 Realvekst etter skatt i pensjon og trygd

Husholdninger med eldre personer har hatt en sterk samlet realvekst i inntekt etter skatt de siste tiårene. Figur 10.2 viser at den reelle medianinntekten etter skatt økte mer for husholdninger med personer over 65 år enn for husholdninger samlet i perioden 1990–2022. Endringer i sammensetningen av gruppen er en viktig forklaring på dette. Stadig flere alderspensjonister har opptjent rettigheter til tilleggspensjon. I tillegg er det etter pensjonsreformen blitt mer vanlig med yrkesinntekt blant mottakere av alderspensjon. For alle husholdninger under ett falt median realinntekt etter skatt med 1,8 prosent fra 2021 til 2022. For par uten barn hvor eldste person var 65 år eller eldre og aleneboende 65 år og eldre falt median realinntekt med hhv. 1,3 prosent og 1,0 prosent fra 2021 til 2022.

Figur 10.2 Medianinntekt etter skatt for ulike husholdningstyper. Indeks i faste priser (1990=100). 1990–2022

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

En måte å måle inntektsfordeling på er å dele befolkningen inn i ulike grupper basert på størrelsen på inntekten, og måle hvordan inntekten i de forskjellige gruppene har utviklet seg. En ofte brukt grupperingsenhet er en desilfordeling. En desilfordeling for samlet inntekt betyr at populasjonen er delt i 10 grupper, slik at hver gruppe inneholder like mange personer. Desil 1 referer da til den gruppen med de 10 prosentene med lavest inntekt, desil 2 referer til de 10 prosentene med nest lavest inntekt, osv.

Figur 10.3 nedenfor viser at det har vært realvekst i median inntekt etter skatt for alle desiler for aldersgruppen 62 år og eldre i perioden 2012–2022. Økningen i inntekt etter skatt har vært sterkest i de tre nederste desilene og for de to øverste desilene. At realveksten i samlet inntekt har vært sterkest blant de med høyest samlet inntekt, kan fange opp at en del høytlønnede kombinerer full jobb og full pensjon. At realveksten har vært sterk for de med lavest samlet inntekt, reflekterer trolig økningen i minstepensjonen i perioden.

Figur 10.3 Realvekst i median samlet inntekt før og etter skatt, etter desilfordelt inntekt etter, for personer 62 år og eldre. Prosent 2012–2022.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

Tabell 10.9 viser beregnet vekst i utbetalt pensjon og realvekst etter skatt for ulike husholdningstyper som mottar alderspensjon eller uføretrygd. Minste pensjonsnivå økte med 8,7 prosent til 250 299 kroner for enslige og med 6,9 prosent til 423 316 kroner for minstepensjonistektepar i 2023. Den store økningen i minste pensjonsnivå for enslige skyldes en økning i minstesatsen med 4 000 kroner fra 1. januar 2023. Realvekst i pensjonsinntekt etter skatt var 3,2 prosent for enslige og 1,3 prosent for gifte/samboende minstepensjonister i 2023.

Pensjonistenes inntektsforhold bestemmes også av tilleggspensjon (inntektspensjon i ny alderspensjon) fra folketrygden, andre pensjonsordninger og andre inntekts- og formuesforhold. Tabellen inneholder derfor også beregninger for enslige alderspensjonister med pensjon på henholdsvis 300 000 kroner og 600 000 kroner og for pensjonistektepar med en samlet inntekt på 650 000 kroner og 850 000 kroner. I beregningene forutsettes det at disse husholdningene kun har alderspensjon (inkludert tjenestepensjon) som inntekt og ikke betaler skatt på formue. Dette tilsvarer forutsetningene som ligger til grunn i tabell 10.3, jf. boks 10.1.

Den nominelle veksten i alderspensjonene svarer til den årlige reguleringen av alderspensjon fra folketrygden. Fra 2022 blir alderspensjon under utbetaling regulert med gjennomsnittet av lønns- og prisvekst

Etter skatt var det en reell vekst i pensjonsinntekt i 2023 på 2,0 prosent for enslige med 300 000 kroner i alderspensjon. Økningen i reell pensjonsinntekt etter skatt skyldes i hovedsak økt innslagspunkt for avtrapping av pensjonsfradraget.

Tabell 10.9 Beregnet realvekst i pensjon og trygd etter skatt for utvalgte husholdningstyper. Vekst i prosent fra året før

2022

2023

Pensjon/trygd i 2023 (kr)

Familiesituasjon

Nominell vekst

Realvekst etter skatt

Nominell vekst

Realvekst etter skatt

288 273

Enslig ufør, minsteytelse

4,8

-0,6

5,9

1,0

530 050

Ektepar ufør, begge har minsteytelse

4,8

-0,6

5,9

1,0

250 299

Enslig minstepensjonist

5,3

-0,5

8,7

3,1

423 316

Ektepar, begge har minstepensjon

4,1

-1,6

6,9

1,3

300 000

Enslig alderspensjonist¹

4,1

-1,9

6,9

2,0

600 000

Enslig alderspensjonist¹

4,1

-1,6

6,9

1,4

650 000

Ektepar med alderspensjon hvor den ene har 400 000 kroner og den andre har 250 000 kroner¹

4,1

-1,5

6,9

1,4

850 000

Ektepar hvor den ene har 550 000 kroner og den andre har 300 000 kroner¹

4,1

-1,7

6,9

1,3

¹ Nominell vekst er lik gjennomsnittet av pris og lønnsvekst.

Kilde: Beregningsutvalget

For enslige uføre og ektepar/samboende der begge har minsteytelse økte realverdien av minsteytelsene etter skatt med 1,0 prosent i 2023.

10.2.3 Endringer i de særskilte skattereglene for pensjonister fra 2023 til 2024

AFP- og alderspensjonister får et skattefradrag, som i 2024 utgjør maksimalt 34 350 kroner, mens det i 2023 var på 32 825 kroner. Størrelsen på skattefradraget justeres årlig slik at personer som kun har minstepensjon som inntekt, ikke betaler inntektsskatt. Skattefradraget trappes ned mot pensjonsinntekt over to trinn. I 2024 er innslagspunktet på det første trinnet 258 400 kroner, og nedtrappingssatsen er 16,7 prosent. Det betyr at skattefradraget reduseres med 16,7 øre per pensjonskrone som mottas over 258 400 kroner. På det andre trinnet er innslagspunktet 391 550 kroner i 2024, og nedtrappingssatsen er 6,0 prosent. Det betyr at skattefradraget reduseres med 6 øre per pensjonskrone som mottas over 391 550 kroner. Disse satsene gjør at skattefradraget fases helt ut ved en pensjonsinntekt på 575 000 kroner (forutsatt at skattyter har standard fradrag). Skattefradraget fastsettes uavhengig av ektefellens inntekt.

Trygdeavgift på pensjon har vært 5,1 prosent siden 2014. Satsen i minstefradraget i pensjonsinntekt er 40 prosent i 2024, uendret fra 2023. Den øvre grensen i minstefradraget for pensjonsinntekt er 86 250 kroner i 2024, uendret fra 2023.

10.3 Fordeling av inntekt

Beregningsutvalget legger i dette avsnittet fram statistikk som belyser fordelingen av inntekt for personer. Det er spesielt lagt vekt på å redegjøre for enkelte trekk ved fordelingen av lønns-, nærings- og kapitalinntekt. I boks 10.4 redegjøres det nærmere for inntektsbegrepene som legges til grunn.

10.3.1 Fordelingen av inntekt etter skatt for yrkestilknyttede

I dette avsnittet ses det på sammensetningen og fordelingen av inntekt for personer som er yrkestilknyttet. For å få en best mulig oversikt over utviklingen og sammensetningen av inntekt for de personene som antas å være yrkestilknyttet på «fulltid», er det nødvendig å skille ut de personene som har reduserte stillingsbrøker (blant annet jobber mange studenter ved siden av studiene). Utvalget har valgt å definere yrkestilknyttede som de personene som har en sum av lønnsinntekt og næringsinntekt (inkludert dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) som minst utgjør 60 prosent av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn. Samlet sett utgjør denne gruppen om lag 2,3 mill. personer i 2022. Til sammenligning var det om lag 2,8 mill. sysselsatte personer i 2022.

Tabell 10.10 viser sammensetningen av de ulike inntektskomponentene for yrkestilknyttede i 2012 og 2022 etter at individene er sortert etter stigende inntekt etter skatt (desiler), jf. boks 10.4. Tabellen viser at lønnsinntekt er den viktigste inntektskilden i alle desiler, og at lønnsandelen har økt for alle desiler unntatt desil 10. Lønn er den viktigste inntektskilden også i desil 10, men lønnsandelen faller markant med inntekten jo høyere opp i fordelingen man kommer. Dette trekket er mer framtredende i 2022 enn i 2012.

Andelen næringsinntekt for alle yrkestilknyttede sett under ett falt fra 5,9 prosent i 2012 til 5,2 prosent i 2022. Andelen er relativt høy for desil 1 og faller så til og med desil 4. Deretter stiger næringsinntektsandelen og er høyest for desil 10.

For desil 10 betyr kapital- og næringsinntekt atskillig mer enn i de øvrige inntektsgruppene, noe som reduserer betydningen av lønn. Kapital- og næringsinntekter svinger mer fra år til år enn andre inntekter vanligvis gjør. Det gjør at sammensetningen av inntekt gjerne svinger mer for 10. desil enn for andre inntektsgrupper. Svingninger i kapital- og næringsinntekter kan også skyldes skattetilpasninger. I 2015 og 2021 ble det gjort store uttak av utbytte som må ses i sammenheng med økt utbytteskatt fra 2016 og fra 2022.

Tabell 10.11 viser hvordan de samlede inntektene fra de ulike inntektskomponentene fordeler seg på inntektsdesilene (etter skatt) i 2012 og 2022. Sammenlignet med 2012 har desil 10 i 2022 en høyere andel av alle inntektskomponenter unntatt lønn. Desilene 8–10 får en større andel av overføringene (eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger). Det kan ha sammenheng med en økning i pensjonsuttak samtidig med full lønn.

Den øverste persentilens andel av inntekt etter skatt er redusert fra 24,4 prosent i 2012 til 22,5 prosent i 2022. Samlet sett har inntekt etter skatt for yrkestilknyttede økt med 5 prosent fra 2012 til 2022. Veksten har imidlertid vært høyere blant de øverste inntektsgruppene. I desil 10 var veksten 8,7 prosent, mens veksten i den øverste persentilen var på 20,2 prosent, mellom 2012 og 2022.

I vedleggstabell 4.17 er det gitt en nærmere oversikt over fordelingen av ulike kategorier kapitalinntekter for yrkestilknyttede.

Tabell 10.10 Sammensetning av inntekt innenfor de ulike desilene for yrkestilknyttede¹. Andel i prosent av gruppens samlede inntekt før skatt der ikke annet framgår. Desilfordelt etter inntekt etter skatt. 2022-kroner. 2012 og 2022

Lønnsinntekt²

Næringsinntekter

Kapitalinntekter³

Dagpenger, sykepenger og foreldrepenger

Overføringer⁴

Gj.snittlig samlet inntekt før skatt

Utlignet skatt⁵

Inntekt etter skatt

Andel

Kroner

2022 Desil

1

88,2

4,5

-3,2

8,7

1,8

100

397 200

27,9

72,1

2

87,0

2,2

0,3

8,2

2,3

100

473 400

23,4

76,6

3

87,6

2,0

0,4

7,4

2,5

100

527 400

24,1

75,9

4

88,0

1,9

0,6

6,8

2,7

100

576 700

24,7

75,3

5

88,5

2,1

0,7

6,0

2,7

100

626 400

25,4

74,6

6

88,9

2,4

0,9

5,2

2,6

100

682 100

26,3

73,7

7

88,7

2,9

1,1

4,3

3,0

100

752 000

27,5

72,5

8

88,0

3,8

1,6

3,2

3,4

100

855 800

29,1

70,9

9

86,3

5,2

2,6

2,2

3,7

100

1 035 900

31,5

68,5

10

67,1

11,4

17,9

0,9

2,6

100

1 984 000

36,9

63,1

Alle

82,6

5,2

5,2

4,1

2,8

100

791 100

29,6

70,4

Herav desil 10 delt opp i persentilene:

91/92

84,0

6,7

4,0

1,7

3,6

100

1 230 500

33,5

66,5

93/94

82,4

7,7

5,1

1,5

3,4

100

1 345 200

34,4

65,6

95/96

79,9

9,2

6,5

1,2

3,2

100

1 515 800

35,5

64,5

97/98

74,1

11,9

10,1

0,9

3,1

100

1 830 400

36,9

63,1

99

65,7

14,1

16,9

0,6

2,7

100

2 388 700

38,3

61,7

100

41,5

15,1

42,0

0,2

1,2

100

5 607 700

39,8

60,2

2012 Desil

1

84,3

6,5

-2,5

9,9

1,8

100

381 300

26,3

73,7

2

84,4

3,3

0,7

8,9

2,6

100

457 800

24,0

76,0

3

85,5

2,9

0,9

7,7

2,9

100

509 300

24,5

75,5

4

86,0

3,0

1,0

6,9

3,1

100

555 800

25,0

75,0

5

86,5

3,2

1,1

6,0

3,1

100

603 100

25,5

74,5

6

87,3

3,4

1,2

5,0

3,1

100

655 400

26,3

73,7

7

87,1

4,1

1,4

4,2

3,2

100

719 000

27,2

72,8

8

86,5

5,0

1,8

3,2

3,5

100

815 300

28,7

71,3

9

84,9

6,6

2,7

2,2

3,6

100

991 000

31,2

68,8

10

71,4

10,8

14,4

0,8

2,7

100

1 789 300

35,6

64,4

Alle

82,5

5,9

4,4

4,2

3,0

100

747 700

29,1

70,9

Herav desil 10 delt opp i persentilene:

91/92

84,0

7,4

3,7

1,6

3,3

100

1 179 500

33,2

66,8

93/94

83,1

8,1

4,4

1,3

3,2

100

1 286 700

34,2

65,8

95/96

81,1

9,0

5,7

1,0

3,1

100

1 441 500

35,2

64,8

97/98

76,8

10,8

8,6

0,8

3,0

100

1 724 300

36,5

63,5

99

69,2

13,3

14,3

0,5

2,7

100

2 204 800

37,3

62,7

100

48,3

14,0

36,0

0,2

1,4

100

4 424 200

36,5

63,5

¹ Yrkestilknyttede er definert som personer med de sosiøkonomiske statusene lønnstaker og selvstendig næringsdrivende med yrkesinntekt inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger på minst 60 prosent av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn. Disse utgjorde 2 017 821 personer i 2012 og 2 253 970 personer i 2022.

² Lønnsinntekt er definert som kontantlønn og naturalytelser.

³ Kapitalinntekter er definert som brutto renteinntekter, utbytte, netto realisasjonsgevinster og inntekt ved utleie.

⁴ Overføringer eksklusiv dagpenger, foreldrepenger og sykepenger.

⁵ Inkluderer negative overføringer. Negative overføringer omfatter pensjonspremie i arbeidsforhold og betalt barnebidrag gjennom offentlige ordninger.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

Tabell 10.11 Fordelingen av ulike inntektskomponenter for yrkestilknyttede¹. Desilfordelt etter inntekt etter skatt. 2022-kroner. 2012 og 2022

Lønnsinntekt²

Næringsinntekt

Kapitalinntekt³

Dagpenger, sykepenger og foreldrepenger

Overføringer⁴

Skatt mm.⁵

Inntekt etter skatt

Vekst 2012–2022

Andel

Kroner

2022 Desil

1

5,4

4,4

-3,1

10,6

3,2

4,7

5,1

286 300

1,9

2

6,3

2,5

0,4

11,9

4,8

4,7

6,5

362 700

4,3

3

7,1

2,5

0,6

12,1

6,0

5,4

7,2

400 400

4,2

4

7,8

2,7

0,8

12,0

6,9

6,1

7,8

434 000

4,1

5

8,5

3,2

1,1

11,5

7,5

6,8

8,4

467 400

4,1

6

9,3

4,0

1,5

10,9

8,1

7,6

9,0

502 800

4,0

7

10,2

5,3

2,1

10,0

10,0

8,8

9,8

545 500

4,2

8

11,5

7,8

3,4

8,5

13,0

10,6

10,9

606 400

4,4

9

13,7

12,9

6,7

7,1

17,1

13,9

12,7

709 800

4,1

10

20,4

54,7

86,7

5,4

23,4

31,2

22,5

1 252 000

8,7

Alle

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

556 700

5,0

Herav desil 10 delt opp i persentilene:

91/92

15,5

7,3

2,8

23,4

17,1

11,3

13,1

818 700

3,9

93/94

16,6

9,1

3,8

22,2

17,7

12,6

14,1

882 600

4,2

95/96

18,2

12,3

5,5

20,2

18,9

14,7

15,6

977 900

4,7

97/98

20,4

19,2

10,4

18,8

21,5

18,4

18,5

1 155 200

5,5

99

11,8

14,8

11,4

8,3

12,2

12,5

11,8

1 473 900

6,5

100

17,5

37,3

66,1

7,2

12,6

30,5

27,0

3 376 900

20,2

2012 Desil

1

5,2

5,6

-2,9

11,8

3,1

4,6

5,3

280 900

2

6,3

3,4

1,0

12,8

5,4

5,1

6,6

347 900

3

7,1

3,4

1,3

12,4

6,6

5,7

7,2

384 300

4

7,8

3,8

1,7

12,0

7,7

6,4

7,9

416 800

5

8,5

4,4

2,0

11,4

8,4

7,1

8,5

449 100

6

9,3

5,1

2,4

10,4

8,9

7,9

9,1

483 300

7

10,2

6,7

3,1

9,4

10,2

9,0

9,9

523 600

8

11,4

9,3

4,6

8,3

12,6

10,8

11,0

581 100

9

13,6

14,8

8,2

6,9

15,9

14,2

12,9

682 100

10

20,7

43,6

78,5

4,7

21,2

29,3

21,7

1 152 100

Alle

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

530 100

Herav desil 10 delt opp i persentilene:

91/92

15,5

9,1

3,4

24,8

16,5

12,3

13,7

787 800

93/94

16,7

10,8

4,4

22,6

17,3

13,8

14,7

846 900

95/96

18,3

13,5

6,4

19,9

18,6

15,9

16,2

934 400

97/98

20,7

19,4

11,5

18,1

21,6

19,7

19,0

1 095 300

99

11,9

15,2

12,3

7,8

12,6

12,9

12,0

1 383 300

100

16,7

32,1

62,0

6,8

13,4

25,4

24,4

2 808 500

¹ Yrkestilknyttede er definert som lønnstakere og selvstendig næringsdrivende med yrkesinntekt inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger på minst 60 prosent av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn. Disse utgjorde 2017 821 personer i 2012 og 2 253 970 personer i 2022.

² Lønnsinntekt er definert som kontantlønn og naturalytelser.

³ Kapitalinntekter er her definert som brutto renteinntekter, utbytte, netto realisasjonsgevinster og inntekt ved utleie.

⁴ Overføringer eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger.

⁵ Inkluderer negative overføringer. Negative overføringer omfatter pensjonspremie i arbeidsforhold og betalt barnebidrag gjennom offentlige ordninger.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

10.3.2 Fordelingen av inntekt etter skatt for pensjonister og trygdede

Tabell 10.12 viser ulike inntektskomponenter for pensjonister og trygdede fordelt etter desiler. Inntekt etter skatt har økt mer enn gjennomsnittet for desil 2–4 og desil 10 fra 2012 til 2022.

Tabell 10.12 Fordelingen av ulike inntektskomponenter for pensjonister og trygdede¹. Desilfordelt etter inntekt etter skatt. 2022-kroner. 2012 og 2022

2022 Desil

Lønnsinntekt²

Næringsinntekt

Kapitalinntekt³

Dagpenger, sykepenger og foreldrepenger

Overføringer⁴

Skatt mm.⁵

Inntekt etter skatt

Vekst

2012–2022

Andel

Kroner

1

4,1

-6,7

-3,9

7,2

5,0

2,9

4,7

151 700

0,2

2

2,8

-0,9

1,0

6,3

6,9

3,2

7,1

228 900

7,0

3

3,1

0,3

1,4

5,5

7,7

4,1

7,8

251 700

5,2

4

3,5

1,0

1,7

5,4

8,5

5,7

8,3

269 300

3,5

5

5,2

1,9

2,1

6,6

9,2

6,9

8,9

287 200

2,3

6

6,5

3,2

2,6

7,8

9,9

8,2

9,5

307 200

1,6

7

7,2

5,1

3,3

8,7

10,8

9,9

10,2

330 600

1,2

8

9,1

8,4

4,3

10,9

11,8

11,8

11,1

359 200

0,6

9

16,6

18,3

7,3

16,6

13,1

14,8

12,5

404 600

0,4

10

42,1

69,4

80,2

24,9

16,9

32,6

19,7

636 600

6,5

Alle

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

322 700

3,0

2012 Desil

1

3,1

-10,8

-2,3

6,4

5,0

2,3

4,8

151 400

2

2,6

-0,8

2,7

6,7

6,5

2,1

6,8

214 000

3

3,1

0,7

3,4

6,3

7,4

3,0

7,6

239 300

4

4,0

1,3

3,7

6,3

8,2

4,4

8,3

260 100

5

5,3

1,8

4,2

7,2

9,0

6,1

9,0

280 800

6

6,5

3,0

4,9

8,4

9,9

7,9

9,7

302 300

7

7,7

4,9

5,8

9,9

10,9

10,1

10,4

326 600

8

10,3

8,4

7,4

12,5

12,0

12,6

11,4

357 100

9

16,0

17,7

10,3

16,4

13,5

16,4

12,9

402 800

10

41,3

73,9

59,8

20,0

17,7

35,0

19,1

597 500

Alle

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

313 200

¹ Omfatter personer med sosioøkonomisk status pensjonist/trygdet. Det gjelder alle personer som ikke er yrkesaktive og mottar trygde- eller pensjonsytelser, og yrkesaktive personer som har større inntekt fra trygde-eller pensjonsytelser enn lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) eller næringsinntekt. En person er yrkesaktiv når næringsinntekten (inkl. absoluttverdi av årets underskudd i næring) og lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) overstiger 2G. Antall personer med sosioøkonomisk status som pensjonist/trygdet var 1 165 389 i 2012 og 1 379 965 i 2022.

² Lønnsinntekt er definert som kontantlønn og naturalytelser.

³ Kapitalinntekter er her definert som brutto renteinntekter, utbytte, netto realisasjonsgevinster og inntekt ved utleie.

⁴ Overføringer eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger.

⁵ Inkluderer negative overføringer. Negative overføringer omfatter pensjonspremie i arbeidsforhold og betalt barnebidrag gjennom offentlige ordninger.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

Desilene 1–6 fikk en lik eller større andel av overføringene (eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) i 2022 enn i 2012. Veksten i overføringene i de lavere desilene må ses i sammenheng med økt minste pensjonsnivå. Samlet sett har inntekt etter skatt for pensjonister og trygdede økt med 3 prosent fra 2012 til 2022. Dette er lavere enn veksten i inntekt etter skatt for yrkestilknyttede, på 5,0 prosent. Sammensetningen av inntekten innenfor de ulike inntektsgruppene for pensjonister framgår av vedleggstabell 4.18.

Tabell 10.13 Utvikling i overføringer¹ for pensjonister og trygdede² fra 2012 til 2022 målt i 2022-kroner og som prosentandel av samlet inntekt. Desilfordelt etter inntekt etter skatt

Desil

I 2022-kroner

Andel av samlet inntekt før skatt

Vekst (prosent)

2012

2019

2020

2021

2022

2012

2019

2020

2021

2022

2022–2012

1

165 600

179 300

183 700

183 400

175 600

100,1

101,5

104,6

101,4

101,2

6,0

2

214 400

238 600

243 400

247 800

244 100

94,6

96,4

97,1

97,2

96,6

13,9

3

242 400

268 800

273 700

275 700

272 200

94,2

96,0

96,7

97,1

96,5

12,3

4

269 900

298 700

302 300

303 900

300 200

93,9

95,8

96,4

96,8

96,4

11,2

5

297 200

322 900

326 100

327 600

323 100

93,4

95,1

95,7

96,0

95,3

8,7

6

325 700

349 600

352 400

354 300

349 100

92,8

94,4

95,0

95,4

94,7

7,2

7

358 500

382 000

384 900

387 100

381 100

92,2

94,1

94,6

95,0

94,3

6,3

8

394 600

419 200

421 700

424 000

417 000

90,8

93,1

93,7

94,0

93,3

5,7

9

443 900

466 700

469 000

471 400

461 800

88,2

89,8

90,3

90,4

89,6

4,0

10

583 500

607 100

609 600

603 700

595 600

71,8

69,6

69,2

59,3

67,7

2,1

Alle

329 600

353 300

356 700

357 900

352 000

88,0

88,9

89,3

86,4

88,6

6,8

¹ Overføringer eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger.

² Omfatter personer med sosioøkonomisk status pensjonist/trygdet. Det gjelder alle personer som ikke er yrkesaktive og mottar trygde- eller pensjonsytelser, og yrkesaktive personer som har større inntekt fra trygde-eller pensjonsytelser enn lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) eller næringsinntekt. En person er yrkesaktiv når næringsinntekten (inkl. absoluttverdi av årets underskudd i næring) og lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) overstiger 2G. Antall personer med sosioøkonomisk status som pensjonist/trygdet var 1 165 389 i 2012 og 1 379 965 i 2022.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

Tabell 10.13 viser at i gjennomsnitt utgjør overføringer (eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) 88,6 prosent av pensjonister og trygdedes samlede inntekt i 2022. Tabellen viser utviklingen i gjennomsnittlige overføringer for pensjonister og trygdede fra 2012 til 2022 for de ulike inntektsdesilene. Den akkumulerte veksten i overføringer var størst for desil 2 (13,9 prosent), mens desil 10 har hatt den laveste veksten (2,1 prosent). Overføringenes andel av samlet inntekt har økt siden 2012 for alle desiler utenom desil 10.

Tabell 10.14 Utvikling i overføringer¹ for uføretrygdede i alderen 62–67 år fra 2012 til 2022 målt i 2022-kroner og som prosentandel av samlet inntekt. Desilfordelt etter inntekt etter skatt

Desil

I 2022-kroner

Andel av samlet inntekt før skatt

Vekst (prosent)

2012

2019

2020

2021

2022

2012

2019

2020

2021

2022

2022–2012

1

176 300

229 600

230 000

227 200

225 700

103,4

103,1

106,5

102,3

103,2

28,0

2

222 500

272 200

273 800

273 300

270 800

95,2

97,8

98,3

98,6

98,3

21,7

3

255 500

299 600

300 700

298 600

294 400

94,5

96,8

97,0

97,3

97,0

15,2

4

282 000

323 500

324 800

324 700

319 700

93,4

95,8

96,2

96,8

96,4

13,4

5

306 200

343 300

345 100

344 000

339 500

92,0

94,3

94,9

95,3

95,2

10,9

6

327 300

364 100

366 900

366 000

360 400

90,2

92,9

93,6

94,1

93,6

10,1

7

348 800

388 400

390 700

389 500

385 000

88,0

91,9

92,2

92,5

92,4

10,4

8

370 100

411 200

415 100

413 900

408 700

84,7

89,6

90,4

90,8

90,4

10,4

9

393 600

427 900

431 300

432 000

425 100

79,7

84,0

84,5

85,2

84,8

8,0

10

461 400

470 900

469 200

465 700

455 600

61,0

61,9

61,0

55,2

60,8

-1,3

Alle

314 400

353 100

354 800

353 500

348 500

83,7

87,0

87,4

85,8

87,3

10,8

¹ Overføringer ekskluderer dagpenger, sykepenger og foreldrepenger.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger.

Tabell 10.14 viser at i gjennomsnitt utgjør overføringer (eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) 87,3 prosent av samlet inntekt før skatt for uføretrygdede i alderen 62–67 år, noe lavere enn blant alle pensjonister og trygdede. Tabellen viser utviklingen i gjennomsnittlige overføringer for uføretrygdede i alderen 62–67 år fra 2012 til 2022 for de ulike inntektsdesilene. Den akkumulerte veksten i overføringene var størst for desil 1 (28 prosent), mens det var en nedgang for desil 10 (-1,3 prosent). Overføringenes andel av samlet inntekt har økt siden 2012 for alle desiler unntatt desil 1 og desil 10.

10.3.3 Utviklingen i inntektsfordelingen

Når en sammenligner inntektsfordelingen i et land over tid eller inntektsfordelingen mellom land, er det vanlig å benytte Gini-koeffisienter. Gini-koeffisienter måler inntektskonsentrasjon på en skala mellom 0 og 1. En Gini-koeffisient på 0 innebærer at inntekten er helt likt fordelt, mens en Gini-koeffisient på 1 betyr at én person mottar all inntekt.

Figur 10.4 viser utviklingen i Gini-koeffisienten i perioden 1993–2022 for yrkestilknyttede og pensjonister/trygdede for inntekt etter skatt. Figuren viser at fordelingen av inntekt både for yrkestilknyttede og pensjonister/trygdede er sterkt preget av store svingninger i perioden rundt 2000, 2006, 2015 og 2021. Dette skyldes i hovedsak tilpasninger til den midlertidige utbytteskatten i 2001, innføringen av utbytteskatt på avkastning utover normalavkastning i 2006 (skjermingsmetoden for aksjonærer), at skattesatsen på skattepliktige aksjeinntekter for personer (utbytte og realiserte aksjegevinster) økte fra 27 til 31,68 prosent fra 2015 til 2019 og økt utbytteskatt i 2022.

Gini-koeffisientene for både yrkestilknyttede og pensjonister/trygdede falt i 2022 til om lag samme nivå som i 2020. Økningen i Gini-koeffisienten i 2021 skyldes i stor grad at aksjeutbytte økte mye fra 2020 til 2021. Økningen i aksjeutbytte i 2021 må ses i sammenheng med økt skatt på utbytte fra 1. januar 2022. Aksjeutbytte falt i 2022 ned til om lag samme nivå som i 2020. Over tid er det en tendens til at fordelingen blant yrkestilknyttede har blitt noe skjevere, mens fordelingen blant pensjonister/trygdede har blitt jevnere.

I en studie av Holm, Paul, og Tischbirek (2021)[77] analyseres effekten av pengepolitikk på husholdningers forbruk, med en inndeling av husholdningene etter størrelsen på deres likvide midler, som omfatter bankinnskudd, statsobligasjoner, bedriftsobligasjoner, børsnoterte aksjer, og aksjefondandeler. Ved innstramming i pengepolitikken opplever husholdninger med lav likviditet et fall i realdisponibel inntekt og reduserer derfor forbruket. De med middels likviditet responderer ved å øke låneopptak eller redusere sparing, mens husholdninger med høy likviditet øker forbruket, drevet av økte renteinntekter.

Figur 10.4 Utviklingen i fordelingen av inntekt etter skatt for yrkestilknyttede¹ og pensjonister/trygdede² i perioden fra 1993 til 2022. Målt ved Gini-koeffisienten per person

¹ Yrkestilknyttede omfatter lønnstakere og selvstendig næringsdrivende med yrkesinntekt (inkludert dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) minst 60 prosent av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn.

² Pensjonister/trygdede omfatter personer med sosioøkonomisk status pensjonist/trygdet. Det gjelder alle personer som ikke er yrkesaktive og mottar trygde-/pensjonsytelser, og yrkesaktive personer som har større inntekt fra trygde-/pensjonsytelser enn lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger) eller næringsinntekt.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

Figur 10.5 viser utviklingen i samlet inntekt før skatt med og uten utbytte, inntekt etter skatt og inntekt etter skatt uten barnetrygd i perioden 1993–2022. Figuren viser en betydelig variasjon i Gini-koeffisienten for inntekt før og etter skatt i årene rundt den midlertidige utbytteskatten i 2001, innføringen av ny utbytteskatt fra 2006, økt skattesats på utbytte fra 2016 og 2022. Figuren viser at utbytte trekker ulikheten opp, mens skatt reduserer ulikheten. Utbyttene har bidratt til å gjøre inntektsfordelingen skjevere i tiårsperioden. Forskjellen mellom Gini-koeffisienten i samlet inntekt før skatt og i samlet inntekt uten utbytte før skatt var 0,201 i 2020, økt til 0,044 i 2021 for å så falle til 0,020 i 2022. Særlig i forkant av innføringen av skatt på aksjeinntekter for personer (utbytte og realiserte gevinster) fra 2006 var det gunstig å ta ut kapital fra bedriftene som utbytte og tilbakeføre dette som innskutt kapital. Innskutt kapital kan senere tas ut uten å bli skattlagt på personens hånd. Skattenes bidrag til å redusere ulikhet, målt ved forskjell i Gini-koeffisienten i samlet inntekt før skatt og inntekt etter skatt, har vært relativ stabil.

Figur 10.5 Utviklingen i fordelingen av samlet inntekt før skatt med og uten utbytte og fordelingen av inntekt etter skatt og fordeling av inntekt uten barnetrygd. Målt ved Gini-koeffisienten per person for yrkestilknyttede1, 2. 1993–2022

¹ Yrkestilknyttede omfatter personer med yrkesinntekt inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger over 60 prosent av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn.

² Personer med negativ inntekt har fått nullstillt denne i alle tidsseriene. Det er også gjort ved negativ inntekt etter fratrekk av utbytte.

Kilde: Inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger, Statistisk sentralbyrå

Barnetrygd virker utjevnende og målt ved endring av Gini-koeffisienten var barnetrygdens bidrag til utjevning på 0,003 i 2022. Tall for hele populasjonen (regnet ut fra inntekt etter skatt per forbruksenhet) viser at barnetrygden over tid har hatt et fallende bidrag til utjevning, blant annet som følge av nominell videreføring mellom 1996 og 2019. Den nominelle videreføringen bør ses i lys av at foreldrebetalingen i barnehager har blitt redusert og at fradraget for pass og stell av barn har blitt økt. Siden 2019 er barnetrygden økt flere ganger.

I bl.a. Meld. St. 13 (2018–2019) Muligheter for alle pekes det på at Gini-indeksen for disponibel husholdningsinntekt[78] ikke gir et fullgodt bilde av utviklingen i ulikhet fra et år til det neste pga. store svingninger i utbetaling av utbytte og at man ideelt sett burde tatt hensyn til både utbetalt og tilbakeholdt utbytte i inntektsbegrepet. Det vises videre til at det i SSB arbeides med å inkludere tilbakeholdt utbytte i et slikt inntektsbegrep. Meldingen gjengir foreløpige tall som indikerer at en slik inntektsdefinisjon vil øke den målte ulikheten i inntekt etter skatt vesentlig. Skatteutvalget (NOU 2022: 20 Et helhetlig skattesystem) viser til at indikatorer for ulikhet og omfordeling er svært sensitive til hvilket inntektsbegrep som legges til grunn.

Aaberge mfl. (2021)[79] beskriver utviklingen av ulikhet i Norge i perioden 2001–2018. Rapporten supplerer den offisielle inntekts-, formues- og skattestatistikken med ny informasjon om inntekts- og formuesfordelingen i Norge ved å sammenlikne målene for inntekt, formue og skatt som benyttes i offisiell statistikk med mer fullstendige mål for inntekt og formue. I målingen av inntekt inkluderes følgende tre inntektskomponenter som er utelatt fra inntektsmålene som benyttes i offisiell statistikk: (i) personlige eieres andel av tilbakeholdte overskudd i private selskaper; (ii) verdien av boligtjenester for boligeierhushold; og (iii) kapitalgevinster på bolig og annen fast eiendom og verdipapirer (unntatt aksjer). I målingen av formue benyttes et mål for boligformue som er basert på faktiske markedsverdier (observert i transaksjonsdata) i stedet for beregnede verdier fra skattemeldingen. Ifølge rapporten øker ulikheten når en tar med de inntektskomponentene som er utelatt i fra inntektsmålene som brukes i offisiell statistikk.

Ulikhetene i fordelingen av inntekt målt ved Gini-koeffisienter varierer mellom europeiske land. Figur 10.6 viser Gini-koeffisienten i EU-27 og for enkelte land i Europa for årene 2012 og 2022. Figuren viser at ulikheten i fordelingen av inntekt målt ved Gini-koeffisienten er lavere i Norge enn i mange av de andre europeiske landene, men at ulikheten har økt fra 2012 til 2022. Gini-koeffisientene er regnet ut fra husholdningenes disponible inntekt per forbruksenhet, istedenfor inntekt per person. Forbruksenhet er en kategorisering som forsøker å fange opp stordriftsfordelene i en husholdning. Dette gjør at figur 10.5 ikke er direkte sammenlignbare med tallene i figur 10.3. En svakhet ved disse tallene er at de ikke tar i betraktning gratis eller subsidierte offentlige tjenester som husholdningene mottar. Offentlige tjenester endres over tid og er av ulikt omfang mellom land. I Aaberge m.fl. (2018) er det vist at kommunale tjenester bidrar til å redusere økonomisk ulikhet[80] .

Figur 10.6 Fordelingen av husholdningenes disponible inntekt i 2012 og 2022 per forbruksenhet i EU-27¹ og for utvalgte land i Europa. Målt ved Gini-koeffisienten

¹ Inntektsbegrepet til Eurostat er forsøkt harmonisert så langt det lar seg gjøre for å kunne foreta direkte sammenligninger mellom land. Blant annet utelater Eurostat realisasjonsgevinster/-tap i sitt inntektsbegrep, mens dette er inkludert i den norske nasjonale inntektsstatistikken. Personer i studenthusholdninger inngår i tallene fra Eurostat.

Kilde: Eurostat

10.3.4 Fordelingen av kapitalinntekter mellom kvinner og menn

Ved siden av at kapitalinntekter¹ er skjevt fordelt mellom inntektsgrupper, er kapitalinntekter også skjevt fordelt mellom kvinner og menn. Figur 10.7 viser fordelingen av brutto kapitalinntekter mellom kvinner og menn. Menn eier kapital særlig i form av aksjer i større grad enn kvinner. I 2021 falt kvinners andel av kapitalinntekter til om lag 22 prosent. Dette har sammenheng med at aksjeutbytte økte, mens renteinntektene falt i 2021. I 2022 økte kvinners andel av kapitalinntekter. Fra 2012 til 2022 har andelen blitt noe redusert.

Figur 10.7 Prosentvis fordeling av brutto kapitalinntekter¹ mellom kvinner og menn. 2001–2022. Bosatte kvinner og menn 17 år og eldre

¹ Kapitalinntekter er her definert som brutto renteinntekter, utbytter og netto gevinster ved salg av aksjer.

Kilde: Skattestatistikk for personer, Statistisk sentralbyrå

Boks 10.3 Begreper i fordelingsanalyser

Desil- og persentiltabeller

I fordelingsanalyser rangeres ofte personer etter inntekt etter skatt og grupperes deretter i like store grupper. En vanlig type gruppering er å dele antallet personer i 10 like store deler. Disse gruppene kalles ofte for desiler, hvor de 10 prosent med lavest inntekt kalles desil 1, de neste 10 prosent for desil 2 osv. til de 10 prosent med høyest inntekt, som kalles desil 10.

Personene kan også grupperes i mindre grupper. En inndeling i 100 like store grupper kalles ofte for persentiler. Den prosenten med lavest inntekt kalles persentil 1, og prosenten med høyest inntekt kalles persentil 100.

Gini-koeffisienten

I analyser av inntektsfordelinger er det behov for et summarisk mål på ulikhet som kan benyttes ved sammenligning av inntektsfordelinger i ulike situasjoner. For eksempel kan virkninger på inntektsulikheten av endringer i skatte- og overføringsordninger belyses ved hjelp av endring i Gini-koeffisienten. Gini-koeffisienten (G) varierer mellom 0 og 1, og ulikheten er større jo større G er. Dersom G=0 er inntekten likt fordelt mellom alle personer i gruppen som studeres, mens G=1 betyr at det er en person som mottar all inntekt. Gini-koeffisienten representerer bare en av flere mulige metoder for å kvantifisere ulikhet mellom fordelinger. Det viser seg at Gini-koeffisienten vektlegger sterkest endringer som skjer i den sentrale delen av fordelingen og i mindre grad endringer som skjer i topp.

Boks 10.4 Inntektsbegrep

Inntektsbegrepet som blir lagt til grunn i hoveddelen av avsnitt 10.3, er inntekt etter skatt. Dette begrepet kommer fram på følgende måte:

Yrkesinntekt

– Lønn (inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger)

– Netto næringsinntekt

+ Kapitalinntekter

– Renteinntekter

– Aksjeutbytte

– Netto realisasjonsgevinster

– Andre kapitalgevinster

+ Skattepliktige overføringer

– Pensjoner fra folketrygden

– Tjenestepensjon mv.

+ Skattefrie overføringer

– Barnetrygd

– Bostøtte

– Stipend

– Sosialhjelp

– Kontantstøtte

– Barnebidrag

= Samlet inntekt

– Utlignet skatt og negative overføringer

– Utlignet skatt

– Negative overføringer (tvungen pensjonspremie i arbeidsforhold og betalt barnebidrag administrert av det offentlige)

= Inntekt etter skatt

Nærmere om begrepet inntekt etter skatt i forhold til velferd

Inntektsstatistikken omfatter alle kontante inntekter som husholdningene mottar. Det er likevel andre forhold som også påvirker den enkeltes forbruksmuligheter og som ikke inngår i statistikken. Dette gjelder for eksempel for noen typer av naturalytelser og ikke-realiserte gevinster, verdien av alle offentlige tjenester, familieoverføringer (arv og gaver), verdien av boligtjenester og andre varige forbruksgoder mv. Flere av disse komponentene er beheftet med betydelige måleproblemer og er derfor ikke inkludert i statistikken. Heller ikke renteutgifter er inkludert i inntektsbegrepet som er lagt til grunn i denne analysen.

Boks 10.5 Forbruksvekter i ulike konsumgrupper

Vektene til undergruppene i KPI baserer seg på gjennomsnittlig forbruk av varer og tjenester i norske husholdninger. Det er imidlertid stor variasjon mellom forbruket i husholdningene. I en rapport fra november 2022 finner SSB at utgiftsøkningene på strøm, drivstoff og matvarer utgjør en relativt større andel av inntekten for lavinntektshusholdningene, mens de økte renteutgiftene¹ betyr mer for husholdninger med høy inntekt².

I rapporten benytter SSB beregningsmodellen LOTTE-Konsum sammen med LOTTE-Skatt for å analysere hvordan prisendringene i 2022 har påvirket husholdninger med ulik inntekt, gitt uendret adferd. De finner at gjennomsnittshusholdningen har tapt 18 000 kroner i 2022, sammenlignet med forventningene til pris- og lønnsvekst ved inngangen av året. Forventningene antas å tilsvare SSBS egne konjunkturanalyser fra desember 2021. Dette tilsvarer om lag 2,7 prosent av gjennomsnittlig disponibel inntekt. I absolutte verdier har høyinntektshusholdningene tapt mest, men ser man på utgiftsøkninger relativt til inntekt er bildet annerledes. Mens husholdninger i den høyeste inntektsdesilen har fått uforutsette utgiftsøkninger (på grunn av krigen i Ukraina og andre uforutsette forhold) på om lag 2,3 prosent av disponibel inntekt har husholdninger i den laveste inntektsdesilen fått utgiftsøkninger på 3,7 prosent av disponibel inntekt. Inntektsdesilene 2 til 9 har om lag lik relativ nettoendring i utgifter.

Ettersom KPI baserer seg på gjennomsnittsforbruk, og prisveksten har vært sterkest på nødvendighetsgoder i 2022, har indeksen i gjennomsnitt hatt lavere vekst enn utgiftene til husholdningene i den nederste inntektsdesilen. På samme måte har indeksen hatt høyere vekst enn utgiftene til husholdninger i den høyeste inntektsdesilen.

Dersom man benytter gjennomsnittlige 2021-priser og -renter som sammenligningsgrunnlag, viser imidlertid SSB at husholdninger med høy inntekt rammes relativt sett noe hardere både i absolutte kroner og som andel av inntekt.

SSBs forbruksundersøkelse for 2022 viser at 36 prosent av husholdningenes forbruk går til bolig, elektrisitet og brensel. For lavinntektshusholdninger³ går 44 prosent av forbruksutgiften til bolig, elektrisitet og brensel. I Forbruksundersøkelsen måles ikke faktiske utgifter til å eie boligen. I stedet beregnes et boligkonsum tilsvarende det man ville måtte betalt for å leie en tilsvarende bolig, fratrukket andre boligutgifter som strøm, kommunale avgifter, vedlikehold og andre boligtjenester. For eierhusholdningene blir det da beregnet et boligkonsum som kan avvike fra de reelle boligutgiftene. Dette gjelder spesielt husholdninger med lav gjeldsbelastning og verdifulle boliger, som gjerne har lavere utgifter på boligen sin enn det verdien på boligen skulle tilsi.

¹ Renteutgifter er ikke inkludert i KPI, og vil dermed ikke trekke inflasjonen opp slik den måles.

² Lian, B., O.E. Nygård, T.O. Thoresen og T. E. Vattø (2022): De økte utgiftene for husholdningene i 2022 – hvem rammes mest? Rapporter 2022/46. Statistisk Sentralbyrå. De økte utgiftene for husholdningene i 2022 – hvem rammes mest? (ssb.no)

³ Lavinntektshusholdninger er husholdninger med inntekt under 60 prosent av medianinntekten per forbruksenhet (EU-skala).

Vedlegg 1
Lønnsoppgjør 2023

For de fleste tariffområder ble det i 2022 inngått toårige avtaler med bestemmelser som ga adgang til å forhandle om eventuelle lønnsreguleringer ved vanlig revisjonstidspunkt i 2023.

I dette vedlegget gis en oversikt over avtalte lønnstillegg i en del store forhandlingsområder. For oversikt over lønnsoppgjørene i 2022 vises det til vedlegg 1 i NOU 2023: 12.

1.1 Vedtak foran lønnsoppgjørene i 2023

Representantskapet i LO behandlet kravene foran mellomoppgjøret 21. februar 2023. Der het det bl.a.:

«For industrien var lønnsomheten samlet sett god i fjor, med et godt samlet driftsresultat. Høye innsatsfaktorpriser i deler av industrien har gått sammen med høye priser på eksportmarkedene. Lønnskostnadsandelen falt markant til 78 fra 83,5 prosent året før ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall.

[…]

Prisveksten målt ved konsumprisindeksen endte på 5,8 prosent for året 2022, den høyeste siden 1988, noe som ga reallønnsnedgang for de fleste lønnstakere.

[…]

Det er familiene med lavest inntekt som rammes hardest av prisveksten og den økte utryggheten om egen økonomi. SSB har beregnet at prisveksten for husholdningene med lavest inntekt var ett prosentpoeng høyere enn for gjennomsnittet, da disse bruker en større del av inntekten på mat og strøm.

[…]

Lavlønnsprofil i tariffoppgjørene kan ha betydning også for de laveste lønningene både direkte i allmenngjorte områder og mer indirekte gjennom normdannelsen i samfunnet.

[…]

SSBs lønnsstatistikk viser videre en lønnsvekst på henholdsvis 6,9 og 9,6 prosent for administrerende direktør i henholdsvis privat sektor i alt og industri fra november 2021. For lønnstakere i alt var lønnsveksten målt på samme måte 4,7 prosent.

[…]

Økte priser utenfra knyttet til krigen i Ukraina og de økte strømprisene, bidro i fjor til prisveksten i Norge både direkte og indirekte gjennom kostnadsovervelting i nær sagt all produksjon. Likevel har Norges Bank møtt prisveksten med renteøkninger. Et formål for Norges Bank har vært å bryte inflasjonsforventninger for slik å bringe prisveksten ned på sikt.

Vedvarende innenlandske prisspiraler kan imidlertid ikke skje uten lønnsvekst. Det er da vanskelig å se for seg at inflasjonsforventninger skal spille en stor rolle så lenge frontfagsmodellen er førende for lønnsdannelsen. Det er snarere forventninger til industriens lønnsomhet som legges til grunn for lønnsveksten. Rentesettingen til Norges Bank legger føringer for hele den økonomiske politikken og legger også press på legitimiteten til frontfagsmodellen. Det er viktig at pengepolitikken, finanspolitikken og partene i lønnsoppgjøret er koordinerte i både forståelsen av hvordan høy importert inflasjon virker for norsk økonomi og hvordan den møtes.

Når høyere rente demper aktiviteten i økonomien blir det vanskeligere å få innpass i arbeidslivet og flere blir arbeidsløse, noe som igjen gir impulser til ytterligere økonomisk nedgang. Inflasjonsmålet har for lenge trumfet hensynet til stabil produksjon og høy sysselsetting.

[…]

Landsdekkende tariffavtaler og forhandlinger på sentralt nivå, legger til rette for samordning i lønnsdannelsen. Det innebærer at partene tar hensyn til økonomien samlet og konkurranseevnen i sine lønnskrav. Dette har tjent oss vel, og er noe alle drar nytte av.

[…]

Likevel har kommunal sektor blitt hengende etter i lønnsutviklingen i tre år på rad. Til tross for at det har vært tre spesielle år, er det en utvikling som ikke kan fortsette. I år må de ansatte i kommunene sikres bedre.

[…]

Den samordnede lønnsdannelsen med sentrale tillegg, er i seg selv et av de viktigste virkemidlene mot økende lønnsforskjeller. Dernest er grepet med å tilgodese lavlønnsområder med høyere tillegg i de sentrale oppgjørene viktig.

[…]

Tariffkrav

Hovedkravet for lønn er å sikre lønnstakernes andel av verdiskapingen og økt kjøpekraft gjennom generelle tillegg og heving av overenskomstenes lønnssatser. Gjennom kravene vil vi sikre en solidarisk og rettferdig lønnspolitikk ved å prioritere likelønn og motvirke lavlønn. Garantiordningene må videreføres. Lokale forhandlinger må være reelle.»

NHOs representantskap vedtok 9. mars 2023 sin forhandlingsposisjon før årets mellomoppgjør. I vedtaket heter det bl.a.:

«Lønnsoppgjøret i 2023 må bidra til at konkurranseevnen styrkes

Norsk økonomi ser ut til å bremse opp. Ved begynnelsen av 2023 synes det å være en ganske stor kontrast mellom hvor vi er, og hvor vi tror vi er på vei. På den ene siden synes norsk økonomi fortsatt å være i en høykonjunktur. Aktiviteten i fastlandsøkonomien og personsysselsettingen vokser ennå over antatt trendvekst. Den registrerte arbeidsledigheten er den laveste siden 2008. Hver tredje NHO-bedrift oppgir at den mangler fagfolk.

På den andre siden peker mye mot lavere aktivitetsvekst fremover. Prisstigningen er den høyeste siden 1988, og styringsrenten er hevet raskt for å bringe prisstigningen ned mot målet på 2 prosent. Pengepolitikken virker nå innstrammende på økonomien.

[…]

Fastlands-BNP anslås å vokse med snaut 1 prosent i 2023, mens sysselsettingen vil stagnere og arbeidsledigheten øke.

Frontfagsmodellen hviler blant annet på erkjennelsen av at lønnsdannelsen på lengre sikt har avgjørende betydning for nivået på arbeidsledigheten. Erfaringene fra Norge og andre land tilsier at høy nominell lønnsvekst uten bakgrunn i tilsvarende pris- og produktivitetsvekst i all hovedsak slår ut i høyere inflasjon og økt arbeidsledighet på lengre sikt, og ikke i høyere reallønnsvekst. Lønnsdannelsen har et ansvar også for å bidra til at konkurranseevnen er tilstrekkelig god, og slik bidra til å sikre bedrifter og arbeidsplasser. Produktiviteten i industrien, målt ved bruttoprodukt per timeverk, falt med 2,0 prosent i 2022 etter en vekst på 2,7 prosent i 2021. På den andre siden, ble lønnsomheten forbedret ved at prisene på industriens bruttoprodukt steg med 11,7 prosent fra 2021 til 2022. I perioden 2012–2021 var den gjennomsnittlige årlige produktivitetsveksten i industrien på 0,8 prosent, 0,8 prosentpoeng lavere enn et vektet gjennomsnitt hos handelspartnerne, mens prisveksten var 2 prosent i gjennomsnitt i denne perioden.

Målt mot handelspartnerne i EU ble norsk industris konkurranseevne svekket med 2,2 prosent i 2022. Mens lønnskostnadsveksten i Norge var på linje med den i EU, bidro sterkere krone til svekket konkurranseevne. OECD har anslått lønnskostnadsveksten per sysselsatt hos Norges handelspartnere til 5,4 prosent i 2023. Industriens effektive kronekurs har hittil i år vært 5,4 prosent svakere enn gjennomsnittet for fjoråret.

Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall var industriens driftsresultat 48,1 mrd. kroner i 2022, mot 32,4 mrd. kroner året før. Resultatene varierer betydelig mellom næringer. Råvarebasert industri (produksjon av metaller, kjemiske råvarer, oljeraffinering mv.) doblet sitt driftsresultat fra 2021 til 2022, og sto for mye av det økte driftsresultatet i industrien i alt. I den mer arbeidsintensive verksteds- og skipsbyggingsindustrien ble derimot driftsresultatet halvert.

Som følge av det økte driftsresultatet i råvarebasert industri avtok lønnskostnadene som andel av industriens verdiskaping, til 78 prosent i 2022, mot et gjennomsnittet de siste 20 årene rundt 80 prosent. Lønnskostnadsandelen i industrien varierer som følge av konjunkturbevegelser, men har likevel vært rimelig stabil over tid, slik frontfagsmodellen også innebærer.

[…]

NHO mener:

Frontfagsmodellen skal ligge til grunn for lønnsdannelsen i Norge. Siden utfallet av de lokale forhandlingene ikke er avklart ved oppgjørets avslutning, må den samlede årslønnsveksten i industrien anslås. Norsk økonomi er på lang sikt avhengig av at lønnsveksten tilpasses det konkurranseutsatt sektor kan tåle. De øvrige forhandlingsområdene skal over tid forholde seg til normen fra frontfaget.

For å sikre bedrifter og arbeidsplasser må lønnsutviklingen styrke industriens konkurranseevne.

Lønnsdifferensiering etter den enkelte bedrifts økonomiske situasjon skal ivaretas gjennom lokale forhandlinger.

Ved sentrale tillegg bør det skilles mellom de overenskomster som har og de overenskomster som ikke har lokale forhandlinger.»

Styret i Unio vedtok 14. mars 2023 Unios tariffpolitiske uttalelse foran mellomoppgjøret i 2023. I vedtaket het det bl.a.:

«Frontfagsmodellen kjennetegnes av høy grad av koordinering. En viktig premiss for modellen er at privat og offentlig sektor skal stilles likt i konkurransen om arbeidskraften. Modellen praktiseres ikke slik i dag.

Frontfagsmodellen fungerer dårlig for mange i offentlig sektor, og inntektsforskjellen mellom gruppene med høyere utdanning i offentlig sektor og privat sektor er betydelig. Frontfagsmodellen bidrar til å holde lønna til grupper med høyere utdanning i offentlig sektor nede. Modellen leverer heller ikke på å rekruttere og beholde arbeidskraft som er kritisk for samfunnet i hele landet. For mange utdanningsgrupper i offentlig sektor er avkastningen av å ta høyere utdanning for lav. Offentlig sektor har mange og omfattende oppgaver og det er store ambisjoner til både kvalitet og omfang på tjenester som helse, utdanning, politi mv. For å kunne opprettholde og videreutvikle kvaliteten på tjenestetilbudet er offentlig sektor avhengig av å kunne konkurrere om kvalifisert arbeidskraft.

[…]

Ifølge nasjonalregnskapstall fra SSB var lønnsveksten utenom offentlig forvaltning i 2021 3,9 prosent, mens årslønnen i offentlig forvaltning var 2,7 prosent. Årslønnsveksten i industrien ble beregnet av TBU til 3,2 prosent. Rammen for frontfaget ble for samme år anslått til 2,7 prosent. I 2022 viser tallene en årslønnsvekst på 4,4, prosent. Datolønnsveksten fra november 2021 til november 2022 for offentlig sektor og privat sektor er henholdsvis 3,6 prosent og 5,1 prosent

NHO i samråd med LO, anslo den gjennomsnittlige årslønnsveksten i NHO-bedrifter i industrien til 3,7 prosent i 2022. TBU anslår i sin TBU-rapport for februar at lønnsveksten ble 4,0 prosent. Det er tredje år på rad at lønnsveksten i industrien er høyere enn den kommuniserte normen fra frontfaget. TBU-anslagene viser 3,5 prosent lønnsvekst for arbeidere og 5,0 prosent for funksjonærer i industrien i 2022. Det at funksjonærer og ledere i industrien har en så høy lønnsvekst viser at rammen for frontfaget selv i deler av industrien ikke blir fulgt.

Dette viser at privat sektor bruker lønn som virkemiddel i et stramt arbeidsmarked, og at anslaget på rammen for frontfaget kun blir en ramme som nesten bare offentlig sektor forholder seg til.

[…]

En viktig premiss for frontfagsmodellen er at privat og offentlig sektor skal stilles likt i konkurransen om arbeidskraften. Leverer ikke modellen på å rekruttere og beholde kvalifisert arbeidskraft som er kritisk for samfunnet, vil frontfagsmodellen forvitre og lønnsforskjellene for høyere utdanningsgrupper mellom offentlig og privat sektor vil øke. Det er nødvendig å utjevne forskjellene i lønn for høyere utdanning mellom offentlig og privat sektor.

De senere års praktisering av frontfagsmodellen kan ikke fortsette. Både i 2020 og 2021 ble resultatet høyere enn anslaget i industrien, og for andre deler av økonomien ble lønnsveksten enda høyere. 2022 ble intet unntak. Hvis kvaliteten i de offentlige tjenestene skal kunne videreutvikles, må dette etterslepet kompenseres. Det er en reell fare for forvitring av offentlig tjenester dersom vi ikke tar rekrutteringsproblemene på alvor. […]

Myndigheter både på nasjonalt, regionalt og lokalt nivå har ansvar for hvilket samfunn vi vil ha. Hvis det er et ønske om å utvikle velferdstjenestene og kunnskapssamfunnet i hele landet, må sentrale myndigheter gi økonomisk handlingsrom til arbeidsgivere i stat, kommuner, fylkeskommuner, helseforetak m.m., slik at de gis mulighet til å rekruttere og beholde nødvendig kvalifiserte ansatte.

I dag ser vi at viktige offentlige tjenester sliter med å skaffe nok kvalifiserte ansatte, og at eksempelvis skole og barnehage har store innslag av ufaglært arbeidskraft. Offentlige arbeidsgivere må benytte seg av kjøp av vikartjenester for å opprettholde sine grunnleggende primærtjenester, samt at det blir etablert private tjenestetilbydere som tilbyr tjenester det offentlige bør ha et ansvar å tilby. Unio er bekymret for at denne trenden vil utvikle seg over tid. Særlig hvis det offentlige ikke klarer å oppfylle de forventninger innbyggerne har til offentlig velferdsproduksjon.

[…]

Unios overordnede føringer:

Den kraftige reallønnsnedgangen kan ikke fortsette. Lønnsoppgjøret i 2023 må sikre reallønnsvekst for våre medlemmer.

Offentlig sektor må, på samme måte som privat sektor, bruke lønn som virkemiddel for å rekruttere og beholde nødvendig kompetanse.

Rammeanslaget fra frontfaget må ikke brukes som et tak for lønnsdannelsen i offentlig sektor i 2023. Etterslep må vurderes i de enkelte tariffområder.»

Hovedstyret i Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS) vedtok 28. februar 2023 et inntektspolitisk dokument 2023. Det heter bl.a.:

«YS krever økt kjøpekraft for våre medlemmer i 2023.

[…]

YS er bekymret for utviklingen som viser at arbeidstakernes andel av verdiskapingen synker og at lønnsforskjellene øker. Økte overskudd for eierne, store bonuser og økte lederlønninger viser at det er rom for at arbeidstakerne kan få mer. I årets lønnsoppgjør krever vi vår del av verdiskapingen, slik at arbeidstakernes andel igjen kommer opp på et mer normalt nivå. Tendensen til økte forskjeller generelt og mellom kvinner og menn må snus.

YS stiller seg bak frontfagsmodellen. Samlet lønnsvekst for arbeidere og funksjonærer i konkurranseutsatte næringer skal over tid være retningsgivende for lønnsutviklingen for hele arbeidslivet.

Men anslaget for lønnsveksten i frontfaget må være troverdig. For tredje år på rad har det vist seg at lønnsveksten i industrien har vært betydelig høyere enn frontfagsrammen, noe som har ført til at flere grupper har blitt hengende etter. YS mener frontfagsmodellen må praktiseres fleksibelt, og ikke være til hinder for at det kan gjøres tilpasninger i lønnsstruktur og endringer i relative lønninger, blant annet for å sikre rekruttering og at områder ikke sakker akterut i lønnsutviklingen.

Mange av YS’ medlemmer har opplevd en mindrelønnsutvikling de siste tre årene. Dette gjelder grupper både innenfor offentlig og privat sektor. I årets lønnsoppgjør må det finnes løsninger for å løfte disse gruppene.

I privat sektor må det dessuten føres reelle, lokale forhandlinger i den enkelte virksomhet basert på dennes økonomiske situasjon, produktivitet, konkurranseevne og fremtidsutsikter, og de ansatte skal sikres en rettferdig andel av verdiskapningen i virksomhetene.

Det må også i offentlig sektor føres reelle lokale forhandlinger som sikrer de ansatte en rettferdig andel av verdiskapingen.

[…]

Siden sommeren 2022 har vi sett tegn til et omslag i arbeidsmarkedet. Sysselsettingsandelen har falt og var i januar 69,7 prosent. Ledigheten har økt til 3,4 prosent, som fortsatt er godt under gjennomsnittet fra det siste tiåret før pandemien. Både SSB, Finansdepartementet og Norges Bank venter svakere vekst og høyere ledighet framover.

Det siste året har økonomien vært preget av sterk prisvekst på de fleste varer og tjenester. Fortsatt betydelig prisvekst framover vil sammen med økt rentenivå dempe forbruket blant husholdningene og aktivitetsnivået hos bedriftene. Våre handelspartnere rammes også av kostnadssjokket, noe som vil dempe etterspørselen inn mot norsk økonomi.

De høye prisene har rammet husholdningenes kjøpekraft. I 2022 fikk de fleste grupper redusert reallønn etter skatt. For en ansatt med gjennomsnittlig lønnsnivå og en lønnsvekst lik gjennomsnittet for alle ansatte i fjor på 4,4 prosent, ble reallønnsnedgangen etter skatt på 1 prosent fra 2021 til 2022.

[…]

Ulikhetene økte i fjor, både når vi ser på fordelingen av lønn og av inntekter generelt (inkludert kapitalinntekter). Samtidig vet vi at de med lavest inntekt har blitt truffet hardest av økningene i prisene. Prisene på nødvendighetsvarer som mat og strøm økte mer enn prisene på andre varer og tjenester i fjor.

[…]

TBU-tallene viser at styrking av kronen mot handelspartnerne i EU svekket den kostnadsmessige konkurranseevnen mot disse landene i fjor. Samtidig viser Norges Bank konkurransekursindeks at utviklingen i kronekursen ikke var like sterk målt mot et bredere utvalg av Norges handelspartnere.

Lønnsomheten i industrien var god i fjor, godt hjulpet av høye produsentpriser.

Lønnsandelen, som er et omvendt mål på lønnsomheten, falt til 78 prosent for industrien i 2022, mot et gjennomsnitt på 83 prosent siste ti år.

Det ventes relativt høy lønnsvekst hos Norges handelspartnere, på 5,4 prosent i 2023. […]

Oppsvinget etter koronakrisen ga sterk vekst i sysselsettingen og et udekket behov for arbeidskraft i mange bedrifter. Mange flere kom i jobb, og vi må anta at en del av de nye i arbeidslivet ble ansatt på tross av lite erfaring og manglende formell kompetanse. Med utsikter til et noe svakere arbeidsmarked framover er det viktig å ha gode ordninger for at flest mulig av disse kan forbli i jobben og finne varig fotfeste i arbeidsmarkedet. Tiltak for etter- og videreutdanning, fagbrev på jobb, lønnstilskudd og tilrettelegging er sentrale virkemidler.

Framskrivinger tyder på at knapphet på arbeidskraft kommer til å være en mer vanlig tilstand i tiårene som kommer. Befolkningen i arbeidsdyktig alder vil ikke vokse i samme fart som før, samtidig som behovene særlig innenfor helse og omsorg vil øke kraftig. YS mener at arbeidet med å utvikle heltidskultur må intensiveres. En heltidskultur vil styrke likestillingen og ha positiv effekt på kvalitet og kontinuitet i tjenestene. «

Akademikerne la følgende prinsipper til grunn for inntektsoppgjørene 2023:

«Trepartssamarbeidet står sentralt i den norske modellen og er avgjørende både for utviklingen av velferdssamfunnet og for å sikre best mulige rammevilkår i arbeidslivet.

Dette samarbeidet er velegnet til å finne løsninger på større samfunnsutfordringer og nødvendige omstillinger fremover. For at trepartssamarbeidet skal kunne fungere etter hensikten, er det viktig med et bredt samarbeid og at alle parter inkluderes.

Løsningene finnes ikke alene på sentralt nivå. Utviklingen og utfordringene må også løses ved et velfungerende partssamarbeid lokalt («topartssamarbeidet») mellom arbeidsgiver og tillitsvalgte i den enkelte virksomhet. For å få brede opplyste beslutningsgrunnlag og forankrede beslutninger blant arbeidstakerne, er det særlig viktig å sørge for tilstrekkelig involvering av tillitsvalgte. I denne sammenhengen er det derfor avgjørende at de tillitsvalgte involveres tidlig i prosessene og at de sikres reell innflytelse i de fora beslutningene tas.

Akademikerne arbeider for en lønnspolitikk hvor lønnsplassering og lønnsdannelse skjer lokalt i den enkelte virksomhet og gjennomføres av de partene som kjenner virksomhetens kompetansebehov og rekrutteringssituasjon best. I offentlig sektor forutsetter det at de lokale partene vurderer lønnsplassering og lønnsutvikling gjennom lokale kollektive forhandlinger. I privat sektor skjer den koordinerte lønnsdannelsen for våre grupper gjennom lokal kollektiv lønnsdannelse i den enkelte virksomhet, basert på de fire kriteriene; virksomhetens økonomi, konkurranseevne, produktivitet og fremtidsutsikter.

Markedsbaserte lønnsforskjeller mellom virksomheter bidrar til å kanalisere arbeidstakerne og deres kunnskap, og lønnsdifferensiering dermed brukes aktivt for å kanalisere samfunnets kunnskapsressurser dit de kan nyttiggjøres best. Ved å bruke lønn som et personalpolitisk virkemiddel, sikres riktig kompetanse på riktig sted, noe som igjen sikrere en nødvendig kvalitet på tjenestene til befolkningen.

Akademikerne støtter opp om frontfagsmodellen, som et koordinerende element for lønnsdannelsen. En forutsetning for Akademikernes oppslutning om modellen er at resultatene i frontfaget skal være en retningsgivende norm over tid. Vi legger vekt på følgende fra NOU 2021: 2, s. 28:

‘Lønnsveksten i frontfaget skal verken være gulv eller tak, men en norm som skal sikre at lønnsveksten i konkurranseutsatt sektor over tid er retningsgivende for andre sektorer. Selve lønnsforhandlingene er partenes ansvar. Profilen i oppgjøret i frontfaget skal ikke overføres til andre avtaleområder, men derimot bestemmes i det enkelte området ut fra forholdene der. Koordineringen skjer gjennom sentrale forhandlinger og lokal kollektiv lønnsdannelse. Partene i de ulike forhandlingsområdene har selv ansvar for fordelingen av rammen mellom ulike grupper innen sitt område. I noen tariffområder skjer lønnsdannelsen i hovedsak gjennom sentrale forhandlinger, noen steder både sentrale og lokale forhandlinger og i noen områder skjer den utelukkende gjennom lokal kollektiv lønnsdannelse i den enkelte virksomhet.’

I tider hvor den økonomiske situasjonen er usikker, kombinert med lave anslag for frontfaget, er det viktig at fleksibiliteten som ligger i frontfagsmodellen benyttes. Fleksibiliteten skal sørge for en effektiv allokering av arbeidskraft mellom sektorer, og konsekvensen av dette er at det skal og må være rom for ulike økonomiske rammer i ulike sektorer. Sektorene og virksomhetene må se sitt eget økonomiske handlingsrom i lys av behovet for å beholde og rekruttere nødvendig kompetanse. Når offentlig sektor sakker akterut i lønnskampen, mister man kompetanse som er viktig for å opprettholde kvaliteten på tjenesteyting, beredskap og rettsikkerhet. Fokus på en konkurransedyktig offentlig sektor er ikke minst viktig i en situasjon hvor arbeidsledigheten er svært lav, da kampen om å få rett kompetanse på rett sted tilspisses.»

KS’ hovedstyre vedtok 26. april forhandlingsmandat for mellomoppgjøret 2023:

«Frontfagsmodellen er en viktig del av det inntektspolitiske samarbeidet og den koordinerte lønnsdannelsen. KS legger til grunn at modellen skal fungere som en norm over tid.

Administrasjonen gis fullmakt til å forhandle ved mellomoppgjøret i 2023 etter følgende hovedlinjer:

Mellomoppgjøret 2023 gjennomføres med en økonomisk ramme som tar hensyn til kommunesektorens konkurranseevne i arbeidsmarkedet, lønnsutviklingen i sektoren og i sammenlignbare tariffområder samt situasjonen i konkurranseutsatt næringsliv.

Den økonomiske rammen i tariffoppgjøret disponeres til sentrale lønnstillegg. Innenfor rammen tilstrebes i årets mellomoppgjør at alle ansatte med sentral lønnsdannelse gis en så god lønnsutvikling som mulig. Profilen balanseres for å ivareta alle partenes interesser.»

Sentralstyret i Virke vedtok følgende forhandlingsfullmakt for oppgjørene i 2023:

«Virke vil gjennomføre alle forhandlinger i tråd med frontfagets ramme, men forutsetter profil tilpasset de ulike bransjenes forutsetninger og de strukturer for lønnsdannelse som finnes i de ulike områdene.»

1.2 Oppgjørene i privat sektor

1.2.1 LO-NHO-området

Som vanlig i et mellomoppgjør ble forhandlingene i 2023 ført mellom LO og NHO sentralt, med basis i reguleringsbestemmelsen for 2. avtaleår. Forhandlingene startet 27. mars, men det endte med brudd. Det ble streik fra 17. april. Konflikten ble avsluttet 20. april da partene nådde fram til en forhandlingsløsning i mekling.

Løsningen innebar et generelt tillegg på 7,50 kroner med virkning fra 21. april. For overenskomster med en gjennomsnittslønn under 90 prosent av tilsvarende for industriarbeidere (490 242 kroner) og med lokal forhandlingsrett, ble det gitt ytterligere 3,00 kroner, i alt 10,50 kroner per time. Overenskomster uten lokal forhandlingsrett med gjennomsnittslønn under 90 prosent av industriarbeidernes fikk 4,00 kroner per time i tillegg til det generelle tillegget, i alt 11,50 kroner per time. Bussbransjeavtalen fikk et tillegg på 1,00 krone, i tillegg til det generelle tillegget, i alt 8,50 kroner per time.

I årslønnsveksten for 2023 er tarifftilleggene for industriarbeidere beregnet å bidra med 2,1 prosentpoeng, beregnet fra 1. april, mens overhenget var på 1,4 prosent.

På bakgrunn av vurderinger gjort av NHO, i forståelse med LO, ble årslønnsveksten i industrien samlet i NHO-området anslått til 5,2 prosent i 2023, se boks 1.1 for disse betraktningene.

Boks 1.1 Frontfagsrammen, mellomoppgjøret 2023

NHO hadde, i forståelse med LO, følgende vurdering av årets ramme.

20. april 2023

Bakgrunn

Frontfagsmodellen er bærebjelken i den norske lønnsdannelsen. I henhold til enigheten i Holden 3-utvalget (2013) bør lønnsveksten i industrien for arbeidere og funksjonærer samlet være norm-givende for resten av økonomien. Siden utfallet av de lokale forhandlingene er ukjent, mente utvalget at NHO, i forståelse med LO, da burde angi et troverdig anslag for den samlede årslønnsveksten i industrien.

Ved tidspunktet for en forhandlingsløsning er overheng og tarifftillegg kjente størrelser, mens årets lønnsglidning er ukjent. Lønnsglidningen favner all lønnsvekst utover tarifftilleggene. Foruten bidrag fra lokale forhandlinger, innebærer det også bidrag fra blant annet endringer i uttelling fra garantiordninger, akkord og uregelmessige tillegg og sammensetningseffekter.

Siden enigheten i Holden 3-utvalget i 2013, dvs. for årene 2014–22, har gjennomsnittlig årslønns-vekst i industrien i NHO-området samsvart med anslaget.

Den økonomiske situasjonen og utsiktene

Norsk økonomi ser ut til å bremse opp. I 2022 var norsk økonomi preget av gjeninnhenting etter pandemien og kraftig prisstigning, spesielt på energivarer. Fra 2021 til 2022 økte bruttonasjonal-produktet (BNP) for Fastlands-Norge med 3,8 prosent. Aktiviteten har siden mars i fjor vokst moderat. Fremover er det ventet at aktiviteten i økonomien vil bremse opp. Ulike prognoser antyder en fastlandsvekst på noe over 1 prosent i år. Usikkerheten om utviklingen framover er stor. Blant annet kan renteoppgang og finansiell uro gi en sterkere oppbremsing enn anslått. Motsatt kan den svake kronen gi vekstimpulser i norsk økonomi gjennom å stimulere eksporten og dempe importen.

Konsumprisene økte i fjor med 5,8 prosent, det høyeste siden 1988. Styringsrenten er hevet raskt. Pengepolitikken virker nå innstrammende på økonomien. Sentralbanken har signalisert at styringsrenten skal opp til minst 3,5 prosent i sommer. Konsumprisveksten vil ifølge TBUs anslag avta gjennom året og bli 4,9 prosent i 2023.

Husholdningenes konsum steg med nærmere 7 prosent i fjor, men vil ventelig få en flatere utvikling i år. Mens flere prognoser peker mot en vekst på vel 1 prosent i år, anslår sentralbanken et fall i forbruket på over 1 prosent. Svak realinntektsutvikling som følge av høy prisvekst og rask renteoppgang er hovedårsaken til den forventede svake utviklingen.

Bedriftsinvesteringene i fastlandsøkonomien er ventet å øke noe i år, mens petroleums-investeringene vil i år øke etter tre år med nedgang. Både boligpriser og -investeringer vil trolig avta i år.

Høyere priser og renter dempet den underliggende marsjfarten i global økonomi gjennom fjoråret. I år anslår IMF en aktivitetsvekst hos Norges 25 viktigste handelspartnere på svært beskjedne ½ prosent, 1½ prosentpoeng lavere enn gjennomsnittlig vekst siste ti år. SSB venter at eksporten av tradisjonelle varer øker med 5,3 prosent i år.

Etter en vekst på nærmere 4 prosent i fjor, er sysselsettingen, slik den måles i nasjonalregnskapet, ventet å vokse med ½–1 prosent i år. SSB forventer at arbeidstilbudet vil øke mer enn dette, slik at arbeidsledigheten ventes å øke, men fra lave nivåer. Siden i fjor våres har arbeidsledigheten ifølge Arbeidskraftsundersøkelsen økt med ½ prosentpoeng og sysselsettingsandelen i befolkningen falt med 0,8 prosentpoeng, sesongjustert. Antall nye ubesatte stillinger har falt.

Nærmere om situasjon og utsikter for industrien

Lønnsdannelsen har et ansvar for å bidra til at konkurranseevnen er tilstrekkelig god, og sammen med den økonomiske politikken slik bidra til å sikre bedrifter og arbeidsplasser. På inntektssiden falt produktiviteten i industrien, målt ved bruttoproduktet per timeverk, med 2,0 prosent i fjor. Prisene på industriens bruttoprodukt steg derimot kraftig – med nesten 12 prosent.

Målt mot handelspartnerne i EU ble norsk industris kostnadsmessige konkurranseevne svekket med 2,2 prosent i 2022. Timelønnskostnadsveksten i norsk industri anslås å ha vært noe lavere enn i industrien hos våre handelspartnere i EU, men en styrking av kronen mot EU-valutaene bidro til at timelønnskostnadene i norsk industri målt i felles valuta gikk opp. Hittil i år har dette snudd, og industriens effektive valutakurs var per 14. april 6,9 prosent svakere enn årsgjennomsnittet for 2022. Lønnskostnadsveksten per sysselsatt i hele økonomien hos våre handelspartnere er anslått til 5,4 prosent i år.

Ifølge foreløpige nasjonalregnskapstall var industriens driftsresultat 48,1 mrd. kroner i 2022, mot 32,4 mrd. kroner året før. Resultatene varierer betydelig mellom næringer. Råvarebasert industri (produksjon av metaller, kjemiske råvarer, oljeraffinering mv.) doblet sitt driftsresultat fra 2021 til 2022, og sto for mye av det økte driftsresultatet i industrien i alt. I verksteds- og skipsbyggings-industrien ble derimot driftsresultatet halvert. Målt som andel av netto faktorinntekt har resultatandelen her vært svak siden 2016.

Samlet sett avtok lønnskostnadene som andel av industriens faktorinntekt, til 78 prosent i 2022, noe under det historiske gjennomsnittet ifølge SSBs nasjonalregnskapstall. Konjunkturelle forhold medfører at lønnskostnadsandelen i industrien varierer fra år til år, men den har likevel vært rimelig stabil over tid, slik frontfagsmodellen tilsier.

Rammeanslag

På bakgrunn av vurderinger gjort av NHO, i forståelse med LO, anslås årslønnsveksten i industrien samlet i NHO-området til 5,2 prosent i 2023. Av dette bidrar overhenget med 1,4 prosentpoeng for industriarbeidere og 2,0 prosentpoeng for industrifunksjonærer. For industriarbeidere i NHO-området er bidraget fra tarifftilleggene beregnet til 2,1 prosentpoeng regnet fra 1. april. Resterende bidrag til årslønnsveksten i industrien som helhet er anslått lønnsglidning. Denne favner foruten bidrag fra lokale forhandlinger, også blant annet endringer i uttelling fra garantiordninger, akkord og uregelmessige tillegg og sammensetningseffekter.

Anslått bidrag fra glidningen uttrykker et gjennomsnitt, og er ikke bestemmende for forhandlinger i enkeltbedrifter, der resultatet kan bli høyere eller lavere. Lokale lønnsforhandlinger skal baseres på de fire kriterier, bedriftens økonomi, produktivitet, framtidsutsikter og konkurranseevne.

Det er viktig at andre forhandlingsområder tilpasser seg den rammen som enigheten i frontfaget innebærer.

1.2.2 Oppgjørene i privat sektor utenom LO-NHO-området

I mellomoppgjøret i 2023 mellom YS og NHO ble det streik fra 17. april. Konflikten ble avsluttet 20. april da partene nådde fram til en forhandlingsløsning i mekling. Det ble gitt samme lønnstillegg som i oppgjøret mellom LO og NHO.

Garantiordningen på Landsoverenskomsten og Kontoroverenskomsten mellom HK og Virke resulterte i at minstelønnssatsen trinn 6 fikk et tillegg fra 1. februar 2023 på 8 kroner per time. I mellomoppgjøret for 2023 mellom LO og Virke ble det her gitt et generelt tillegg på 2,50 kroner per time fra 1. april 2023. Minstelønnssats trinn 6 ble økt med til sammen 3,50 kroner per time fra 1. april 2023. Minstelønnssatsene for trinn 1–5 ble økt med 8 kroner per time (inkludert det generelle tillegget) fra 1. april 2023. Mellom LO og Virke ble mønsteret fra oppgjøret mellom LO og NHO stort sett ellers fulgt, med et generelt tillegg på 7,50 kroner og lavlønnstillegg på ytterligere 3 eller 4 kroner per time .

På Avtale for reiselivsbransjen ble det gitt et generelt tillegg på 2,50 kroner per time. Minstelønnssatsene på ble økt med ytterligere 2 kroner per time (trinn 1–3) og 1 kroner per time (trinn 4). Garantiordningen mellom HK og Virke resulterte i at minstelønnssatsen trinn 4 fikk et tillegg fra 1. februar 2023 på 8 kroner per time.

For de fleste andre overenskomster mellom Virke og LO ble det gitt et generelt tillegg på 7,50 kroner per time per 1. april 2023. På enkelte overenskomster ble det gitt ytterligere 3 eller 4 krone per time avhengig av lønnsnivå for området og hvorvidt det er avtale om lokale forhandlinger.

Funksjonæravtalene mellom Virke og YS forbundene Negotia, Parat og Finansforbundet fikk ved mellomoppgjøret for 2023 samme resultat som Kontoroverenskomsten mellom HK/LO og Virke. Reiselivsavtalen mellom Virke og YS/Parat fikk et sentralt tillegg på 2,50 kroner per time og minstelønnssatsene ble økt med ytterligere henholdsvis 5,50 kroner per time (trinn 1 og 2) og 1 kroner pr time (trinn 3). Garantiordningen på Reiselivsavtalen mellom Parat og Virke resulterte i at minstelønnssatsen trinn 3 fikk et tillegg fra 1. februar 2023 på 8 kroner per time.

I 2023 ble mellomoppgjøret på HUK-området gjennomført 19. og 20. juni. Det ble enighet mellom Virke og arbeidstakerorganisasjonene, og forhandlingsresultatet ble senere godkjent av partene. Oppgjøret omfattet forhandlinger om sju tariffavtaler innen helse, utdanning og kultur med over 30 arbeidstakerorganisasjoner. Forhandlingsresultatet på de ulike overenskomstene fulgte resultatene i de korresponderende offentlige tariffområdene.

I mellomoppgjøret for 2023 mellom Finansforbundet og Finans Norge og mellom LO ved Handel og Kontor i Norge og Fagforbundet og Finans Norge, ble det fra 1. mai gitt et generelt tillegg på lønnsregulativets satser på 2,65 prosent, minimum 18 000 kroner. Tillegget ble ved forhandlingene anslått å bidra med 1,9 prosentpoeng til årslønnsveksten fra 2022 til 2023. Sammen med et overheng på 1,6 prosent, gir det en årslønnsvekst på 3,5 prosent før bidrag fra lønnsglidning i 2023. Blant annet fordi statistikken ved forhandlingene dekker en mer begrenset populasjon enn det som benyttes i kapittel 1.2, er det forskjell i anslagene.

1.3 Oppgjørene i offentlig sektor

I det statlige tariffområdet startet forhandlingene i mellomoppgjøret 2023 den 27. april. Staten v/Kommunal- og distriktsdepartementet forhandlet med henholdsvis Akademikerne, LO Stat, Unio og YS Stat. Det ble ført felles forhandlinger frem til den 28. april da hhv. Akademikerne, og LO Stat og YS Stat kom til enighet med staten om reviderte tariffavtaler. 29. april kom Unio og staten til enighet om en likelydende tariffavtale som Akademikerne. Oppgjøret gir samme ramme for årslønnsvekst i begge avtaleområder, men fordelingen er forskjellig.

I avtalene med Akademikerne og Unio er hele den økonomiske rammen avsatt til lokale forhandlinger. Med virkning fra 1. mai 2023 avsettes det 5,30 prosent av lønnsmassen til lokale forhandlinger.

Avtalene mellom staten og LO Stat og YS Stat har følgende økonomiske hovedpunkter:

Et tillegg på 31 000 kroner på alle lønnstrinn på hovedlønnstabellen med virkning fra 1. mai 2023.

Med virkning fra 1. mai 2023 avsettes det 0,85 prosent av lønnsmassen til lokale forhandlinger.

I kommunesektoren begynte forhandlingene mellom KS og LO Kommune, Unio, YS Kommune og Akademikerne kommune 27. april 2023. Den 29. april ble det en forhandlingsløsning mellom KS og LO kommune, Unio, YS Kommune og Akademikerne kommune. Det anbefalte forslaget ble vedtatt samme dag. Forslaget har følgende økonomiske hovedpunkter:

For stillinger med hovedsakelig sentral lønnsdannelse gis lønnstillegg med virkning fra 1. mai 2023 på mellom 26 300 og 43 000 kroner per år, som vist i tabell 1.1.

For stillingsgruppene «Adjunkt med tilleggsutdanning og Stillinger med krav om 5-årig U/H-utdanning», «Lektor og stillinger med krav om mastergrad», og «Lektor med tilleggsutdanning» ble det i tillegg til lønnstillegg per 1. mai, også gitt lønnstillegg på henholdsvis 4 500, 6 000 og 7 000 kroner til arbeidstakere på høyeste ansiennitetstrinn, med virkning fra 1.1.2023. Tilleggene var avtalt i hovedoppgjøret i 2022.

Ledere i HTA kapittel 4 får et generelt tillegg på 5,7 prosent fra 1. mai 2023.

Fra 1.1.2023 ble satsen for lørdags- og søndagstillegg endret til minst 22 prosent av timelønn (ikke mindre enn 70 kroner per arbeidede time).

Fra 1.1.2023 ble kvelds- og nattillegget for arbeidstakere som arbeider etter skift- eller turnusplaner splittet, ved at tillegget for nattarbeid ble endret fra 56 kroner per arbeidede time til minst 25 prosent av timelønn (ikke mindre enn 70 kroner) per arbeidede time.

For arbeidstakere som ikke omfattes av strekpunktet over ble laveste sats for kvelds- og nattarbeid hevet til minst 32 kroner per arbeidede time med virkning fra 1.1.2023.

Tabell 1.1 Garantilønn² og lønnstillegg etter ansiennitet i KS-området. Ingen ansiennitet (0 år) og maksimal ansiennitet (16 år)

Ansiennitet 0 år

Ansiennitet 16 år

Stillingsgrupper

Garantilønn inkl. tillegg 1. mai 2022

Garantilønn inkl. tillegg 1. mai 2023

Tillegg 1. mai 2023

Andel kvinner, prosent¹

Garantilønn inkl. tillegg 1. mai 2023

Tillegg 1. mai 2023

Andel kvinner, prosent¹

Stillinger uten særskilt krav om utdanning

324 900

351 200

26 300

70

457 700

26 300

75

Fagarbeiderstillinger/ tilsvarende fagarbeiderstillinger

389 000

415 300

26 300

71

487 300

27 000

80

Stillinger med krav om fagbrev og 1-årig fagskoleutdanning

411 000

437 300

26 300

78

508 400

27 000

85

Lærer og stillinger med krav om 3-årig U/H-utdanning

459 100

485 400

26 300

84

569 100

31 200

87

Adjunkt og stillinger med krav om 4-årig U/H-utdanning

500 100

526 400

26 300

72

598 900

33 000

80

Adjunkt med tilleggsutdanning og stillinger med krav om 5-årig U/H-utdanning²

535 000

562 000

27 000

68

654 700

37 500

72

Lektor og stillinger med krav om mastergrad²

563 800

592 100

28 300

75

709 600

42 000

76

Lektor med tilleggsutdanning²

582 300

611 600

29 300

63

741 000

43 000

67

¹ Per 1. desember 2022.

² Fra 1.1.2023 ble det i tillegg gitt et tillegg til disse stillingsgruppene på hhv. 4 500, 6 000 og 7 000 kroner ved 16-års ansiennitet. Garantilønnstabellen er endret med både tilleggene per 1. januar og per 1. mai.

Note: Ledere, fagledere og arbeidsledere i stillingskodene 7003, 7004, 7451, 7453, 7458, 7459, 7951 og 7654 i hovedtariffavtalen kapittel 4 gis et lønnstillegg på 5,7 prosent av den enkeltes grunnlønn pr. 30.04.2023. Virkningsdato er 1.5.2023.

Kilde: KS

I mellomoppgjøret i Oslo kommune ble det 30. april enighet mellom Oslo kommune og de fire forhandlingssammenslutningene LO Kommune Oslo, Unio, Akademikerne og YS. Det gis et prosentvis tillegg på lønnstabellen på 6,0 prosent, minimum 32 600 kroner med virkning fra 1. mai 2023.

1.4 Oppgjørene i Spekter-området

Forhandlingsordningen er hjemlet i fem hovedavtaler som er inngått mellom Spekter og hhv. hovedorganisasjonene LO, YS, Unio, Akademikerne og mellom Spekter og Sammenslutningen av akademikerorganisasjoner i Spekter, SAN.

I tråd med forhandlingsmodellen i Spekter forhandles det først på nasjonalt nivå (A-nivå) om overenskomstens generelle del mellom Spekter og den enkelte hovedorganisasjon. Denne delen er felles for alle virksomheter innenfor et overenskomstområde og forplikter arbeidsgiver og den aktuelle hovedorganisasjonens medlemmer. Deretter forhandles overenskomstens spesielle del (B-delen) lokalt mellom den enkelte virksomhet på den ene siden og på den andre siden hovedorganisasjonenes forbund eller forhandlingsgrupper. Resultatet fra de lokale B-dels forhandlingene godkjennes av Spekter og hovedorganisasjonene i avsluttende sentrale forhandlinger.

Spekter-området ekskl. helseforetakene

I mellomoppgjøret i 2023 ble det på A-dels nivå for medlemmene i LO og YS avtalt et generelt tillegg på 14 625 kroner per år. Det ble ytterligere gitt et tillegg på 5 850 kroner per år til arbeidstakere med en årslønn på 490 242 kroner eller lavere. Tilleggene har virkning fra 1. april 2023. For medlemmer i Unio og SAN forhandles alle lønnstillegg lokalt i virksomhetene (B-dels forhandlinger).

Helseforetakene

For helseforetakene og private sykehus er det avtalt avvikende ordninger. Her er det avtalt at det for alle forbund skal forhandles om en del A1 (sosiale bestemmelser). For alle forbundene i LO, Delta og Parat i YS, Den norske legeforening i Akademikerne samt Norsk Sykepleierforbund, Norsk Fysioterapeutforbund, Norsk Ergoterapeutforbund og Utdanningsforbundet i Unio skal det forhandles om en overenskomst del A2. Partene på A2 nivå avgjør om det også skal gjennomføres lokale B-dels forhandlinger. Også for helseforetakene og private sykehus gjennomføres avsluttende sentrale forhandlinger mellom Spekter og hovedorganisasjonene der resultatet fra alle forhandlingsprosessene sentralt og lokalt skal godkjennes.

I de sentrale forhandlingene (A2) mellom Spekter og Den norske legeforeningen ble det avtalt generelle tillegg for medisinstudenter med lisens, leger i spesialisering og legespesialister med virkning fra 1. januar 2023. Tilleggene varierte fra 26 000 til 43 000 kroner per år. Overleger fikk et tillegg på 5,1 prosent med virking fra 1.januar 2023. Lokalt avtalte minimumssatser økes tilsvarende det generelle tillegget for gruppen. Det ble videre avtalt endringer i vaktlønn og tillegg for ordinært arbeid etter kl 1700. For øvrige foreninger i Akademikerne, Unio og SAN forhandles alle lønnstillegg lokalt i virksomhetene (B-dels forhandlinger).

Spekter og forbundene i LO og YS kom 31. mai til enighet i forhandlinger i mellomoppgjøret 2023. Det ble gitt et generelt tillegg på 23 000 kroner til stillingsgruppene 1, 2 og 3 fra 1. mai. Stillingsgruppene 4 og 5 og øvrige arbeidstakere fikk et generelt tillegg på 5 prosent, henholdsvis fra 1. mai og 1. juli. Det ble også avtalt økte ubekvemstillegg. Minstelønnssatsene ble økt slik det framgår av tabell 1.2.

Tabell 1.2 Minstelønnssatser for stillingsgrupper i Spekter-området for LO- og YS-forbundene. Ingen ansiennitet (0 år) og maksimal ansiennitet (10 år/16 år)

Ansiennitet 0 år

Ansiennitet 10 år/16 år

01. aug. 22

1. mai/jul. 23

Endring

01. aug. 22

1. mai/jul. 23

Endring

Stillinger hvor det ikke kreves særskilt utdanning¹

350 000

373 000

23 000

440 000

463 000

23 000

Fagarbeiderstillinger/3 års videregående utdanning m.m.²

389 000

412 000

23 000

468 000

491 000

23 000

Stillinger med krav om høyskoleutdanning²

437 000

463 000

26 000

538 000

565 000

27 000

Stillinger med krav om høyskoleutdanning med spesialutdanning³

490 000

516 000

26 000

602 000

633 000

31 000

¹ Maksimal ansiennitet for stillinger hvor det ikke kreves særskilt utdanning er 16 år.

² I stillingsgruppe 2 og 3 innføres et 16 års trinn med virkning fra 1. oktober 2023 på kr. 500 000.

³ Fra 1. januar 2024 økes minstelønn i stillingsgruppe 5 med minst 10 års ansiennitet til kr. 650 000. For spesialsykepleiere/jordmødre med minst 10 års ansiennitet økes minstelønn til 650 000 kroner fra 1. oktober 2023.

Kilde: Spekter

Spekter og Norsk Sykepleierforbund kom 23. mai til enighet i de sentrale forbundsvise forhandlingene. Det ble gitt et generelt tillegg til alle medlemmer av Norsk Sykepleierforbund på 5,0 prosent fra 3. mai.

Spekter og Fysioterapeutforbundet, Ergoterapeutforbundet og Utdanningsforbundet kom til enighet i forbundsvise sentrale forhandlinger. Medlemmer i Norsk Fysioterapeutforbund og Norsk Ergoterapeutforbund fikk et generelt tillegg på 5,0 prosent, og ledere fikk et generelt tillegg på 5,2 prosent. Alle medlemmer i Norsk Utdanningsforbund fikk et generelt tillegg på 5,65 prosent.

Minstelønnssatsene for Norsk Sykepleierforbund, Fysioterapeutforbundet, Ergoterapeutforbundet og Utdanningsforbundet ble hevet slik det framgår av tabell 1.3. Det ble også avtalt endringer i ubekvemstillegg.

For øvrige foreninger/medlemmer i Unio forhandles alle lønnstillegg lokalt i virksomhetene (B-dels forhandlinger).

Tabell 1.3 Minstelønnssatser for stillingsgrupper i Spekter-området for medlemmer i UNIO-forbundene med A2-forhandlinger. Ingen ansiennitet (0 år) og maksimal ansiennitet (10 år)

Ansiennitet 0 år

Ansiennitet 10 år

1. jul./aug. 2022

1. mai/jul. 2023

Endring

1. jul./aug. 2022

1. mai/jul. 2023

Endring

Grunnstillinger

437 000

463 000

26 000

538 000

565 000

27 000

Stillinger med spesialkompetanse

490 000

516 000

26 000

602 000

633 000¹

31 000

¹ Med virkning fra 1. oktober 2023 økes minstelønn for spesialsykepleier/jordmor/pedagoger med spesialkompetanse med minst 10 års ansiennitet til 650 000 kroner. Med virkning fra 1. november 2023 økes minstelønn for spesialergoterapeut og spesialfysioterapeut med 10 års ansiennitet eller mer til kr. 650 000.

Kilde: Spekter

1.5 Konflikter i 2023-oppgjøret

I mellomoppgjøret i 2023 ble det streik mellom NHO og LO samt mellom NHO og YS. For LO var omfanget i første plassoppsigelse 23 000 medlemmer og for YS 1300 medlemmer. Streikene varte i fire dager fra 17. til 20. april og ble avsluttet etter at partene med Riksmeklers mellomkomst kom fram til en forhandlingsløsning.

Vedlegg 2
Definisjoner av en del lønnsbegreper m.m.

I dette vedlegget defineres en del sentrale begreper som bl.a. brukes i kapitlene om lønnsutviklingen. Beregning av årslønn og årslønnsvekst før og ved overgang til nytt datagrunnlag fra 2015 er beskrevet i tidligere rapporter, senest NOU 2017: 10 Grunnlaget for inntektsoppgjørene 2017. Her beskrives bare datasituasjonen som gjelder fra og med 2015.

Lønnsstatistikken fra Statistisk sentralbyrå

Lønnsstatistikken fra Statistisk sentralbyrå (SSB) bygger på opplysninger fra a-meldinger gjennom a-ordningen. A-ordningen omfatter alle arbeidsgivere og er en samordnet rapportering av opplysninger om lønn, arbeidsforhold og skatt til Skatteetaten, NAV og SSB regulert av a-opplysningsloven. Data blir innhentet elektronisk fra Skatteetaten.

Alle arbeidsgivere som har betalt ut lønn, kontantytelser eller naturalytelser må levere a-melding. Datamaterialet omfatter dermed alle ansatte i alle foretak med rapporteringsplikt til de nevnte forvaltningsorganene.[81] A-meldingen rapporteres månedlig. Utbetalinger rapporteres for den måneden de er utbetalt, men ikke nødvendigvis opptjent.

Lønnsstatistikken til SSB omfatter primært månedslønn, men det blir også laget årslønnsberegninger. SSB produserer også lønnsstatistikk på oppdrag for tarifformål.

Lønnsbegrepet månedslønn i lønnsstatistikken omfatter avtalt lønn[82] , bonus[83] og uregelmessige tillegg[84] . Månedslønn omfatter ikke overtidsgodtgjørelse og naturalytelser, men det gis statistikk over overtidsgodtgjørelse som en del av lønnsstatistikken.

SSB publiserer en kvartalsvis statistikk, Antall arbeidsforhold og lønn, med månedslønn for midtmåneden i hvert kvartal. En gang i året publiseres en lønnsstatistikk som har noe mer detaljering i kjennemerker og flere statistiske mål, denne statistikken er benyttet i de fleste tabeller i kapittel 2 i rapporten, tellingstidspunktet er november. Målingen av avtalt månedslønn er lik i begge statistikkene. Til og med 2019 var tellingstidspunktet for den årlige statistikken september. De andre lønnskomponentene, uregelmessige tillegg og bonuser er gjennomsnitt fra 1. januar til og med november i den årlige statistikken, mens de i kvartalsstatistikken beregnes for tellingsmåneden, midtmåneden i kvartalet. Et hovedformål med kvartalsvis lønnsstatistikk er måling av lønnsendring gjennom året til bruk i konjunkturovervåkingen.

Eventuelle etterbetalinger av lønn (avtalt lønn) i tellingsmåneden innarbeides i SSBs årslønnsberegning, men tas ikke med i månedslønn.

SSBs lønnsstatistikk benytter standard for næringsgruppering (SN 2007) og institusjonell sektor for å gruppere virksomhetens aktivitet. Dette er en annen inndeling enn etter forhandlingsområder, som NHO benytter. Det er for eksempel ikke fullt ut de samme bedriftene som inngår i næringen industri. Industribedrifter med ansatte som utfører tjenester knyttet til utvinning er ut fra tariffavtaletilknytning med i lønnstallene for industrien for NHO-bedrifter, men de er ikke med i industrinæringen til SSB iht. SN 2007.

Også andre forskjeller mellom SSBs statistikker og forhandlingsstatistikk forekommer. Unge arbeidstakere (under 18 år), lærlinger, ledere og ansatte over 72 år er for eksempel ikke med i flere forhandlingsstatistikker, men er inkludert i lønnsstatistikken fra SSB. Ledergrupper inngår i all lønnsstatistikk fra SSB, men er kun med i de aggregerte tallene for Virke-området i lønnsstatistikk for forhandlingsområder.

SSB startet i april 2020 publiseringen av en ny, månedlig statistikk over lønnssummer som beskriver utviklingen av grunnlag for arbeidsgiveravgift, beregnet arbeidsgiveravgift og kontantlønn. Grunnlaget for arbeidsgiveravgift er delt opp på lønn og andre arbeidsgiveravgiftspliktige godtgjørelser, tilskudd og premier til pensjonsordninger fratrukket arbeidstakeres egenandeler, og refusjoner av sykepenger som medfører reduksjon av avgiftsgrunnlaget. Refusjoner av sykepenger omfatter i en normalsituasjon avgiftspliktig lønn og andre ytelser arbeidsgiver har forskuttert etter arbeidsgiverperioden for ansatte med sykefravær eller som var i foreldrepermisjon. Som en del av de midlertidige nasjonale tiltakene i 2020 ble «Refusjoner av sykepenger» utvidet til å brukes også for refusjon av lønn til permitterte (fra 13. mars 2020) og lønn til ansatte med koronarelatert fravær (fra 20. mars 2020). Ordningen med refusjon av lønn til permitterte gjaldt til og med 31. august 2020. Ordningen med refusjon for lønn til ansatte med koronarelatert fravær ble forlenget til 30. juni 2022.

Årslønn

Årslønn er den beregnede lønnen i et arbeidsforhold for et kalenderår, der lønnen regnes om til å tilsvare heltidsarbeid hele året og beregnes som om det er full lønn under ferie og annet fravær. Det betyr bl.a. at variasjon i sykefravær ikke påvirker beregnet årslønn eller årslønnsvekst. Årslønnen omfatter avtalt lønn, bonus og uregelmessige tillegg. Naturallønn, lønn for overtidsarbeid og sluttvederlag er derimot ikke inkludert.

Ved beregning av årslønn er deltidsansatte regnet om til heltidsekvivalenter. Et årsverk for heltidsansatte består ikke av det samme antall arbeidstimer for alle lønnstakergrupper. Forskjeller kan for eksempel skyldes omfang av skiftarbeid og turnus.

I rapporten anvendes både SSBs årslønnsberegninger i lønnsstatistikken og nasjonalregnskapet, og beregninger av årslønn og årslønnsvekst for forhandlingsområdene. Innholdet i årslønnsbegrepet er i utgangspunktet det samme, men det er forskjeller i kilder, populasjon og metode. Under gis en oversikt over årslønnsberegningene.

Årslønn i lønnsstatistikken fra Statistisk sentralbyrå

Årslønnen er summen av utbetalt avtalt lønn, bonus og uregelmessige tillegg i kalenderåret. Ved beregning av årslønn inkluderes bare måneder med utbetalt lønn for det enkelte arbeidsforhold. Det betyr for eksempel at sykmeldte og permitterte bare teller med i lønnspliktperioden. Det er en forskjell fra definisjonen av årslønn over, der lønnstaker tillegges full lønn i perioder med midlertidig fravær uten lønnsutbetaling. Etterbetalinger utbetalt i tellingsåret telles med også når de er tjent opp året før, mens opptjent lønn som utbetales året etter ikke kommer med. Forannevnte innebærer at lønnsstatistikkens årslønn ofte omtales som utbetalt eller bokført, se også omtalen under Lønnsstatistikk. Årslønn fra lønnsstatistikken benyttes i kapittel 2, tabell 2.1.

Årslønn i nasjonalregnskapet

Årslønn i nasjonalregnskapet beregnes ut fra definisjonen av årslønn innledningsvis. Kildegrunnlaget både i lønnsstatistikken og nasjonalregnskapet er hentet fra a-ordningen. Populasjonen i nasjonalregnskapet er alle lønnstakere i bedriftene som inngår i produksjonsavgrensningen for Norge. Nasjonalregnskapet inkluderer dermed i motsetning til lønnsstatistikken også ansatte på skip og båter i utenriks sjøfart og vernepliktige i forsvaret.

Beregningsmetodene for årslønn i nasjonalregnskapet og lønnsstatistikken kan variere noe. Blant annet vil etterbetalinger i lønnsstatistikken plasseres i den måneden de kommer til utbetaling, mens nasjonalregnskapet beregner når etterbetalingene er opptjent og benevnes ofte som påløpt. Feriepengetillegg inkluderes derimot det året de kommer til utbetaling, og ferietrekk for de fastlønnede trekkes fra samme år som trekket er foretatt.

I årslønnsberegningene inngår alle arbeidsforhold med en beregnet lønn for året (heltidsekvivalent), dvs. som om personen jobbet full tid og ikke hadde fravær utenom ferie. Permitteringer inntil tre måneder behandles likt som annet midlertidig fravær og avtalt lønn inngår i beregningsgrunnlaget. Arbeidsforholdet utgår av beregningene når permittering varer mer enn tre måneder.

Årslønn i nasjonalregnskapet benyttes i kapittel 2 for å vise årslønnsvekst for hele økonomien, i kapittel 9 samt i vedlegg 6.

Årslønn i forhandlingsområdene

Beregningene av årslønn og årslønnsvekst for forhandlingsområdene bygger på lønnsstatistikk for de enkelte gruppene, og på opplysninger om lønnstillegg og reguleringstidspunkter i de enkelte år. A-ordningen utgjør grunnlaget for statistikken og årslønnsberegningene, med unntak av for KS og Spekter øvrige bedrifter, der arbeidsgiverorganisasjonene samler inn data.

Beregningene er basert på opplysninger om time- eller månedslønn eksklusive overtidstillegg. Månedslønnen består av avtalt lønn, bonus og uregelmessige tillegg. Beregningene inneholder de samme lønnskomponentene for alle grupper. Noen av lønnskomponentene som inngår kan være bransjespesifikke tillegg, slik som for eksempel skifttillegg og ulempetillegg.

For NHO-bedrifter og finanstjenester beregnes årslønn fra måneder med utbetalt lønn, basert på opplysninger for alle måneder i året[85] , og ut fra dette beregnes lønnsglidning og overheng sammen med kunnskap om tariffmessig lønnsøkning. Datagrunnlaget består av avtalt lønn, bonus og uregelmessige tillegg samt timer per måned, og omfatter for NHO-bedrifter en rekke personopplysninger som er nødvendige for å knytte materialet mot tariffavtaler og beregne årslønn på en nøyaktig og sammenlignbar måte.

For NHO-bedrifter blir årslønnsberegningene for tariffavtaler/næringsområder vektet opp med NHOs register («statistikkregister») til større grupper som for eksempel industriarbeidere, industrifunksjonærer, industriansatte i alt, arbeidere i alt, etc. (lærlinger og unge under 18 år er ikke med i statistikken). For beregning av årslønn inngår gjennomsnittlig nivå over 12 måneder for både bonus og uregelmessige tillegg, og dermed får ikke disse virkning på lønnsoverhenget. I beregning av lønnsoverheng, er det justert for etterbetalinger der dette er kjent ved glatting av nivåene noe tilbake i tid.

Lønnsnivået for statistikkåret (t) kan ikke alltid sammenlignes direkte med lønnsnivåtall for foregående år, for å beregne årslønnsvekst. Det er lønnsutviklingen for statistikkårets populasjon i NHOs overenskomster og større grupper, som skal måles. I beregningen av årslønnsvekst tas det derfor hensyn til eventuelle endringer i populasjonene når dette påvirker lønnsnivået, for eksempel bevegelser i medlemsmassen. Hvert år etableres det dermed lønnsnivå for begge de to seneste årene som inngår i beregning av lønnsveksten, år t (statistikkåret) og år t-1. For forhandlingsområdene i tabell 1.1 utenom NHO-bedrifter og finanstjenester, beregnes årslønn ved å ta utgangspunkt i lønnsstatistikk for samme måned to påfølgende år. Økningen i månedslønnen over denne 12-månedersperioden deles i tariffmessig lønnsøkning og lønnsglidning. Tariffmessig lønnsøkning anslås på grunnlag av tariffavtaler og kan fordeles på bestemte tidspunkter. Lønnsglidningen beregnes som en restpost, og blir fordelt på ett eller flere tidspunkter, bl.a. ut fra kunnskap om virkningstidspunkt for lokalt avtalte tillegg. Under forutsetning av at det ikke gis sentrale tillegg helt på slutten av året, eller det foreligger andre opplysninger om lønnsutviklingen, legger utvalget til grunn at lønnsnivået på tellingspunktet holder seg på samme nivå ut året. Deretter beregnes et gjennomsnittlig lønnsnivå, eller årslønn, for det aktuelle året. Lønnsøkning som kommer etter tellingstidspunktet, trekker opp årslønnen i det påfølgende året og bidrar til årslønnsvekst i det året.

KS samler inn data for ansatte i kommuner, fylkeskommuner og ansatte som arbeider i virksomheter som følger tariffavtaler hvor KS og Oslo kommune er part. Tellingstidspunktet er 1. desember. KS har også en egen undersøkelse av virkningstidspunkter brukt for lønnstillegg ved lokale forhandlinger.

Spekter samler inn data fra Spekters medlemsvirksomheter som ikke er helseforetak. Tellingstidspunktet er 1. desember, og det er lønnen for november som måles. Virkningstidspunkt for lønnstillegg ved lokale forhandlinger i de fleste virksomheter i Spekter øvrige er 1. april.

Lønnsnivået i hvert område/overenskomst skal reflektere statistikkårets populasjon, og lønnsutviklingen for denne. I beregning av årslønnsvekst tas det derfor hensyn til eventuelle endringer i statistikkpopulasjonene når dette påvirker lønnsnivået, for eksempel bevegelser i medlemsmassen i arbeidsgiverorganisasjonene. Hvert år etableres et lønnsnivå for de to seneste årene som inngår i beregning av lønnsveksten, år t og t-1. Det betyr at lønnsnivået for det seneste året (t) ikke alltid kan sammenlignes direkte med lønnsnivåer i statistikken årene før. Samtidig kan lønnsnivået i det første året (t-1) være forskjellig fra det som ble etablert året før basert på et annet datagrunnlag.

Av forhandlingsområdene i tabell 1.1 er beregningene avgrenset til heltidsansatte for Virke-bedrifter i varehandelen og finanstjenester (Finans Norges medlemmer i finansnæringen). For de øvrige områdene beregnes årslønnsveksten for heltids- og deltidsansatte under ett. Heltidsansatte er ansatte med stillingsprosent lik 100. Se også omtalen under Arbeidstid.

Lønnsoverheng

Lønnsoverhenget beskriver hvor mye lønnsnivået ved utløpet av ett år ligger over gjennomsnittsnivået for året. Det forteller dermed hvor stor årslønnsveksten fra ett år til det neste vil bli dersom det ikke gis lønnstillegg i det andre året og det ikke er sammensetningseffekter som redegjort for i boks 1.1 i kapittel 1.

Dersom alle lønnstillegg ble gitt med virkning fra begynnelsen av året og lønnsnivået ikke endret seg gjennom året, ville lønnsoverhenget per definisjon være null. Tarifftillegg og lønnsøkninger ellers blir imidlertid gitt på ulike tidspunkter for ulike lønnstakergrupper og spredt utover hele året. Lønnstillegg som gis sent i året, fører til større overheng til neste år enn tilsvarende tillegg som gis tidlig i året. Beregninger av overheng er derfor nødvendig hvis det skal være mulig å sammenligne lønnsutviklingen mellom forhandlingsområder og tariffavtaler før årslønnsveksten er kjent.

For bonusutbetalinger anvendes årsgjennomsnittet i lønnsnivået ved utgangen av året i overhengsberegningen, slik at bonus ikke påvirker overhenget. Bonusutbetalinger skyldes ofte spesielle forhold i ett år, men kan også forventes utbetalt i ett eller annet omfang hvert år, selv om utbetalingen ikke er knyttet til bestemte arbeidsoppgaver.

Størrelsen på overhenget vil ofte være beheftet med usikkerhet når det ikke foreligger fullstendig informasjon om lønn for hele kalenderåret på beregningstidspunktet. Dermed blir lønnsoverhenget i noen grad et tolkingsspørsmål, bl.a. knyttet til tidspunktene for når lønnsøkningen skjer. En konsekvent praksis for å håndtere dette i beregningene medvirker til å redusere usikkerheten. Dette er bakgrunnen for at utvalgets beregninger av lønnsoverheng for tariffområder ikke har vært fullt ut i samsvar med den prinsipielle definisjonen av overheng. Under forutsetning av at det ikke gis sentrale tillegg på slutten av året, eller det foreligger andre opplysninger om lønnsutviklingen, har utvalget lagt til grunn at lønnsnivået på tellingspunktet for lønnsstatistikken holder seg på samme nivå ut året. Det betyr at overhenget for tariffområder har vært beregnet på grunnlag av lønnsnivået på tellingspunktet i forhold til gjennomsnittet for året. Dette har vært en praktisk tilpasning fordi vi før a-ordningen ble innført fra og med 2015 hadde lite informasjon om lønnsveksten mot slutten av året og fordi overhengsberegningene for forhandlingsområder må være ferdige i god tid før forhandlingene starter opp.

Utvalget benytter fortsatt denne metoden for forhandlingsområdene utenom NHO-bedrifter og finanstjenester. For NHO-bedrifter og finanstjenester bygger beregningene av årslønn og overheng nå på opplysninger om utbetalt lønn for alle måneder i året, når disse foreligger. Gjennomsnittslønnen for månedene oktober–desember representerer lønnsnivået ved utgangen av året. I foreløpig rapport i februar blir lønnen i desember beregnet på grunnlag av foregående måneder og år, dersom informasjon for desember ikke foreligger.

Valget av metode for beregning av overheng påvirker ikke størrelsen på samlet, beregnet lønnsvekst sett over flere år, men påvirker fordelingen av årslønnsveksten mellom år og fordelingen mellom overheng og bidrag fra lønnsglidning i det enkelte året.

Tariffmessig lønnsøkning

Tariffmessig lønnsøkning er lønnsøkning fastsatt i tariffavtaler. Tariffmessig lønnsøkning kan være generelle tillegg, lavlønnstillegg, garantitillegg, tillegg på minstelønnssatser etc. som følge av sentrale eller forbundsvise forhandlinger. Tariffmessig lønnsøkning beregnes på grunnlag av tariffavtaler og kan fordeles på bestemte tidspunkter i løpet av året.

Lønnsglidning

Lønnsglidning framkommer beregningsmessig som forskjellen mellom total lønnsøkning i en bestemt periode og tariffmessig lønnsøkning i den samme perioden. Lønnsglidningen blir dermed en restpost. Det er et sammensatt lønnsbegrep som bl.a. kan omfatte lønnstillegg som er gitt på de enkelte arbeidsplasser og økt fortjeneste pga. økt akkord. Det inkluderer også endringer i gjennomsnittlig lønnsnivå som følge av sammensetningseffekter, jf. boks 1.1 i kapittel 1. Tillegg ved lokale forhandlinger i privat sektor og for stillinger med bare lokal lønnsdannelse i kommunene regnes som lønnsglidning. For ansatte i staten og i kommunene med sentral lønnsdannelse, er tillegg ved lokale forhandlinger normalt en del av rammen fastsatt sentralt. I den grad det ved lokale forhandlinger gis tillegg ut over hva som er fastsatt sentralt, vil dette framkomme som lønnsglidning. Eksempelvis kan etatene/virksomhetene i staten overføre penger fra driftsbudsjettet til lønnsmidler. I tillegg kan partene lokalt føre forhandlinger på særlig grunnlag.

I utvalgets rapporter presenteres tall for bidraget fra lønnsglidningen til årslønnsveksten i de store tariffområdene, jf. tabell 1.3 i kapittel 1. I tabellen dekomponeres årslønnsveksten i bidrag fra overheng fra året før og bidrag fra tarifftillegg og lønnsglidning i beregningsåret. Normalt betyr lønnsglidningen og tarifftilleggene mer for årslønnsveksten enn det som framgår av dekomponeringen fordi en del av lønnsendringene i beregningsåret inngår i lønnsoverhenget og dermed i årslønnsveksten i året etter, jf. definisjonen av lønnsoverheng over.

Arbeidstid

Den lovbestemte alminnelige arbeidstiden er 40 t/uke, men kan overstige dette. Avtalefestet normalarbeidstid er den arbeidstid per uke som gjelder for vedkommende lønnstakergruppe ifølge tariffavtaler. Den er vanligvis 37,5 t/uke. Ved arbeidstidsordninger som skift-, turnus- og nattarbeid, er både lovfestet og avtalt arbeidstid lavere enn dette. Mellom LO og NHO er for eksempel avtalefestet arbeidstid 36,5 t/uke for vanlig 2-skiftarbeid, 35,5 t/uke for døgnkontinuerlig skift- og sammenlignbart turnusarbeid og 33,6 t/uke for helkontinuerlig skift- og sammenlignbart turnusarbeid.

For arbeidere i NHO-bedrifter baseres beskrivelsen av lønnsutviklingen på timefortjenesten omregnet til 37,5 t/uke. I en del bransjer/tariffområder hvor det forekommer skiftarbeid, er timelønnssatsen for dette arbeidet fastsatt slik at fortjenesten per uke er den samme uansett hvilken arbeidstidsordning som gjelder. For å kunne sammenligne lønnstall bransjer imellom, omregnes timefortjenestene slik at de tilsvarer en ukentlig arbeidstid på 37,5 timer. Med utgangspunkt i faktisk timelønn medfører omregning til 37,5 t/uke at bransjer med mye skiftarbeid vil få et relativt lavere lønnsnivå enn før omregningen i forhold til bransjer hvor det er lite skiftarbeid.

I a-meldingen rapporteres stillingsprosent (hvor stor andel arbeidsforholdet utgjør av full stilling) og antall arbeidstimer per uke for full stilling. Dette gjelder også for arbeidstakere som har en varierende arbeidstid fra uke til uke. Det innhentes også opplysninger om ulike arbeidstidsordninger, for eksempel døgnkontinuerlig/helkontinuerlig skift eller turnusarbeid.

I den publiserte lønnsstatistikken fra SSB defineres heltidsansatte som «ansatte med stillingsprosent større eller lik 100». Alle med stillingsprosent lavere enn 100 regnes som deltidsansatte. Ved å kombinere informasjon om stillingsprosent og antall timer per uke i full stilling, beregnes en avtalt arbeidstid per uke for hver ansatt. Definisjonen av en heltidsstilling vil derved bestemmes av hva som er oppgitt som avtalt arbeidstid per uke for full stilling. Majoriteten av de heltidsansatte har en ukentlig avtalt arbeidstid på 37,5 timer, men varierer fra så lavt som 28 timer per uke til over 40 timer per uke.

For å kunne sammenligne årslønn eller lønn per måned mellom heltids- og deltidsansatte omregnes lønnen til de deltidsansatte til hva den ville vært hvis de jobbet heltid. Arbeidstiden per måned standardiseres slik at beregnet månedslønn ikke påvirkes av endringer i kalenderen fra et år til et annet.

Lønn per utførte timeverk i nasjonalregnskapet

Lønn per utførte timeverk i nasjonalregnskapet er definert som forholdet mellom utbetalt lønn (inkl. overtidsbetaling, men ekskl. arbeidsgivers trygde- og pensjonspremier) og antall utførte timeverk for lønnstakere. I utførte timeverk inngår overtidstimer, mens fravær som innebærer at timeverk ikke blir utført, ikke er med selv om fraværet er lønnet. Antall utførte timeverk er også påvirket av bevegelige helligdager og skuddår, som gir endringer i antall arbeidsdager fra ett år til et annet. De fleste årene er endringen på mellom én og tre dager, og mange år er antall virkedager det samme som året før.

Sammenhengen mellom gjennomsnittlig lønn per utført timeverk, lønnskostnader per utførte timeverk og årslønn er nærmere beskrevet i vedlegg 6.

Sammenhengen mellom permitteringer, årslønn og sysselsetting

Ved permittering er arbeidstaker pålagt arbeidsfritak og arbeidsgiver er fritatt sin lønnsplikt. Arbeidsforholdet består og det forutsettes at arbeidsstans kun er midlertidig.

Det store omfanget av permitteringer i 2020 har betydning for den målte lønnsveksten og sysselsettingen. Kvantitative effekter av endret sammensetning av sysselsettingen på målt lønn omtales i kapittel 1 og 2.

Årslønn

Som det framgår av dette vedlegget, er årslønn den beregnede lønnen i et arbeidsforhold for et kalenderår, der lønnen regnes om til å tilsvare heltidsarbeid hele året og beregnes som om det er full lønn under ferie og annet fravær. Det er likevel forskjeller i hvordan permitterte håndteres i beregningene.

I nasjonalregnskapets beregninger av årslønn inngår alle arbeidsforhold og da med en beregnet lønn for året (heltidsekvivalent), dvs. som om personen jobbet full tid og ikke hadde fravær utenom ferie. Permitteringer inntil nitti dager (tre måneder) behandles likt som annet midlertidig fravær. Hvis permitteringen varer utover tre måneder, vil arbeidstakeren betraktes som arbeidsledig. Det betyr at permitteringer inntil tre måneder og annet midlertidig fravær ikke påvirker gjennomsnittlig årslønn i nasjonalregnskapet. Permitteringene vil likevel kunne påvirke beregnet årslønn hvis de varer mer enn tre måneder.

I lønnsstatistikken inkluderes arbeidsforhold bare så lenge det er utbetalt lønn, dvs. permitterte er med bare i lønnspliktperioden. Mens en permittert ansatt beholder full vekt i årslønnsberegningen i nasjonalregnskapet for permittering inntil tre måneder, får vedkommende bare vekt for måneder med utbetalt lønn når det beregnes årslønn i lønnsstatistikken. Det betyr at det kan oppstå sammensetningseffekter i årslønn fra lønnsstatistikken, som ikke oppstår i nasjonalregnskapet. Permitteringer som går over i oppsigelser og arbeidsledighet vil ha samme effekt i nasjonalregnskapet og lønnsstatistikken.

Permitteringene vil få forskjellige konsekvenser for årslønn i forhandlingsområdene som følge av forskjeller i data og metode. For Virke-bedrifter i varehandel vil årslønnen være påvirket av permitteringene i den grad de omfatter november måned, som er tellingsmåneden fra og med 2020. Tilsvarende gjelder for Spekter-bedrifter utenom helseforetakene, hvor tellingstidspunktet er novemberlønnen (per 1. desember). For NHO-bedrifter benyttes opplysninger for alle måneder i året, og årslønn blir beregnet basert på måneder med utbetalt lønn. Dermed vil årslønnen, slik den hittil har blitt beregnet, bli påvirket av permitteringene gjennom sammensetningseffekter, tilsvarende som i lønnsstatistikken fra SSB. Det samme gjelder årslønn for finanstjenester.

Tabell 2.1 oppsummerer virkninger av permitteringer i beregninger av lønn per dato og årslønn etter datagrunnlag.

Tabell 2.1 Datagrunnlag og virkningen av permitteringer i beregninger av lønn per dato og årslønn

Datagrunnlag

Effekt av permitteringer

Årslønn i nasjonalregnskapet

Alle måneder i året

Bare permitteringer over tre måneder får effekt. Oppsigelser virker umiddelbart.

Årslønn i lønnsstatistikken

Alle måneder i året

Bare måneder med utbetalt lønn inngår, dvs. permitterte faller ut fra første måned.

Årslønn i Virke, Spekter, Staten og KS

KS: 1. desember

Virke: november

Spekter: 1. desember (novemberlønn)

Staten: oktober

Påvirket i den grad permitteringer/oppsigelser påvirker antall med lønn og gjennomsnittlig lønn på tellingstidspunktet.

Permitteringer kan likevel påvirke gjennom de andre komponentene i månedslønn, som måles som gjennomsnitt over året.

Virke: kun heltidsansatte.

Årslønn i NHO og finanstjenester

Alle måneder i året

Som for årslønn i lønnsstatistikken. Finanstjenester: kun heltidsansatte.

Per dato-tall fra lønnsstatistikken

November.

Tidligere var tellingstidspunktet september.

Arbeidsforhold er med bare når det er utbetalt lønn. Avtalt lønn er for september/november mens det er alle måneder hittil i året for de andre komponentene i månedslønn (bonus og uregelmessige tillegg). Permitteringer som var avsluttet med retur til arbeid før telling får ikke effekt på avtalt lønn, men kan påvirke månedslønn gjennom tillegg/bonus i gjennomsnitt for året.

Kvartalsstatistikken Antall arbeidsforhold og lønn, ARBLONN

Februar, mai, august, november.

Kvartalsstatistikken benytter bare data for de respektive tellingsmånedene.

Permitteringer som var avsluttet før tellingstidspunktet får ikke effekt.

Kontantlønn fra månedsstatistikk

Omfatter alle kontante ytelser fra arbeidsgiver herunder avtalt lønn, faste og uregelmessige tillegg, bonus, overtidsgodtgjørelse, sluttvederlag og andre kontante ytelser, før skatt.

Effekt umiddelbart i statistikken når utbetalinger faller bort. Etterbetalinger som er utestående fra tidligere perioder er med.

Månedlig statistikk om lønnssummer

Sum beløp for grunnlag for arbeidsgiveravgift og kontantlønn.

Grunnlag for arbeidsgiveravgift er summen av alle arbeidsgiveravgiftspliktige ytelser: alle kontantytelser, ulike naturalytelser og enkelte pensjonsforpliktelser.

Effekt umiddelbart i statistikken når utbetalinger faller bort, men noen elementer kan bestå gjennom permittering (f.eks. pensjonsforpliktelser). Etterbetalinger som er utestående fra tidligere perioder er med. Refusjoner vil påvirke beløpene, herunder refusjoner for sykefravær og forskuttert lønn under permittering og sykefravær. Reglene for å kunne kreve refusjon for forskuttert lønn ved permitteringer er endret i perioden fra mars 2020 til dags dato, det er ikke lenger mulig å kreve fradrag for forskutteringer av lønn ved permittering. Tiltaket med 4 prosent reduksjon i arbeidsgiveravgiften i mai og juni 2020 vil også påvirke disse beløpene.

Sysselsetting

I arbeidskraftundersøkelsen (AKU) og den registerbaserte sysselsettingsstatistikken behandles permitterte litt forskjellig. I AKU blir de som har vært helt permittert i inntil tre måneder eller forventer å være permittert i mindre enn tre måneder regnet som sysselsatte med midlertidig fravær. De som har vært, eller forventer å være, permittert i mer enn tre måneder blir enten regnet som arbeidsledige eller for å være utenfor arbeidsstyrken avhengig av hva de svarer på spørsmålene om de søker arbeid og om de er tilgjengelige for arbeid[86] . Permitterte som oppgir i AKU at de likevel utførte noen oppgaver i forbindelse med jobben i referanseuka (dvs. uka de intervjues om) blir klassifisert som sysselsatte. I den registerbaserte sysselsettingsstatistikken blir permitteringer med en forventet varighet under tre måneder uten lønn regnet som sysselsetting, og når permitteringen går over tre sammenhengende måneder blir personen regnet som ikke sysselsatt.

I nasjonalregnskapet regnes alle personer som er midlertidig fraværende fra inntektsgivende arbeid pga. sykdom, ferie, permisjon mv. som sysselsatt. Når det gjelder permisjoner på grunn av spesielle forhold på arbeidsmarkedet, gjelder samme regel som i registerbasert sysselsettingsstatistikk. Hvis permitteringen har vart i nitti dager (tre måneder) og arbeidsforholdet ikke er meldt avsluttet i a-ordningen, vil nasjonalregnskapet manuelt legge inn at jobben er opphørt. Når en jobb forsvinner, forsvinner også denne jobbens bidrag til årsverk.

Årsverk i nasjonalregnskapet beregnes med utgangspunkt i jobber og arbeidstid, slik at permitterte inngår i årsverk de første tre månedene. Varer permitteringen lenger, eller jobben blir borte, vil den ikke lenger bidra til årsverkene. Permitterte og arbeidstakere med annet fravær inngår ikke i beregningen av utførte timeverk, heller ikke de første tre månedene.

Kjennemerker

Arbeidsgivere opplyser yrke, arbeidstid, og andre egenskaper ved arbeidsforholdet. Arbeidsgiver rapporterer yrkeskode i henhold til standard for yrkesklassifisering (STYRK-98). SSB omkoder denne til en nyere versjon av yrkeskoden, STYRK-08, som er basert på ISCO-08 som benyttes ved frigivingen av arbeidsmarkedsstatistikk. Standarden bygger på de to kvalifikasjonsprinsippene kompetansenivå og grad av spesialisering. Hvilken yrkeskode en stilling skal ha, bestemmes av arbeidsoppgavene. Det vil si at yrkeskoden skal tilsvare konkrete arbeidsoppgaver, ikke utdanning hos den enkelte, type ansettelsesforhold, kontrakt, lønn eller bransje. Hovedregelen er at ansatte som utfører samme arbeidsoppgaver, skal ha samme yrkeskode. SSB kobler også til opplysninger om utdanning fra utdannelsesregisteret, gruppert etter lengden på utdanningen i samsvar med norsk standard for utdanningsgruppering.

Næring er kodet i samsvar med Standard for næringsgruppering (SN 2007) og hentes fra SSBs virksomhets- og foretaksregister. Det samme blir gjort for sektor, også kalt institusjonell sektorgruppering, der lønnsstatistikken benytter følgende gruppering:

Sektor 6100: Statlig forvaltning

Sektor 6500: Kommunal og fylkeskommunal forvaltning

Øvrige: Privat sektor og offentlige foretak

«Statlig forvaltning» er svært nær opptil det gamle SST-registeret, men omfatter også helseforetakene. Ved å kombinere sektor og næring vil man tilnærmet kunne identifisere helseforetakene. Næring 86 (Helsetjenester) innen statlig forvaltning vil omfatte helseforetakene, eksklusive virksomheter som driver «ikke-helserelatert virksomhet» (sykehusapotek, it-avdelinger etc.).

Vedlegg 3
Utviklingen i kronekursen og rentenivå

Dette vedlegget gir en omtale av utviklingen i kronekursen og rentenivå. I omtalen er det lagt mest vekt på utviklingen de siste ti årene.

Kronekursindekser

Industriens effektive valutakurs (konkurransekursindeksen (KKI)) er en nominell effektiv kronekurs beregnet på grunnlag av kursene på den norske kronen mot valutaene for Norges 25 viktigste handelspartnere (geometrisk gjennomsnitt veid med OECDs løpende konkurransevekter, beregnet som en kjedet indeks). Indeksen er satt lik 100 i 1990. Fallende indeksverdi betyr en styrking av kronen.

Den importveide kursindeksen (I44) er et geometrisk gjennomsnitt av kursene til 44 land. Vektene er beregnet på grunnlag av Norges vareimport fra 44 land. Indeksen er satt lik 100 i 1995. Fallende indeksverdi betyr en styrking av kronen. Indeksen er beregnet etter samme prinsipp som industriens effektive valutakurs.

Utviklingen i de to valutakursindeksene er illustrert i figur 3.1 og tabell 3.1.

Figur 3.1 Industriens effektive valutakurs og importveid kursindeks. Fallende kurve angir sterkere kronekurs. Siste observasjon 14.03.2024

Kilde: Macrobond

Utviklingen i kronekursen

Fra slutten av 1990-tallet og frem til 2013 styrket kronen seg stort sett, noe som må ses i sammenheng med at økonomien i Norge utviklet seg sterkere enn hos våre handelspartnere, og at rentenivået i Norge var høyere, jf. figur 3.4 og 3.5. Utviklingen snudde i 2013, og kronen svekket seg markert de neste årene. Den kraftige svekkelsen av kronen inntraff samtidig som oljeprisen falt markert. Samtidig som at nedgangen i oljeprisen ble snudd til oppgang, styrket kronen seg gjennom 2016. I 2017 og 2018 var det relativt små endringer i kronekursen målt som årsgjennomsnitt, før kronen svekket seg med 3 prosent i 2019. I forbindelse med virusutbruddet og et markert fall i oljeprisen svekket kronen seg til rekordsvake nivåer i mars 2020. Kronen styrket seg deretter, og var ved slutten av året 14 prosent sterkere enn da den var på sitt svakeste i mars. Målt ved årsgjennomsnitt var kronen likevel hele 8,1 prosent svakere i 2020 enn året før. Kronen styrket seg deretter med 4,9 prosent i 2021, og 0,3 prosent i 2022.

I 2023 svekket kronen seg med hele 9,5 prosent. Målt som årsgjennomsnitt har kronen aldri før vært så svak som i 2023. Så langt i år har kronen i gjennomsnitt vært litt sterkere enn årsgjennomsnittet for i fjor.

I Pengepolitisk rapport1/24, som Norges Bank publiserte 21. mars 2024 skrev banken blant annet følgende om utviklingen i kronekursen: «Kronen har styrket seg mot de fleste av våre handelspartneres valutaer siden forrige rapport. Det meste av styrkingen kom rett etter rentemøtet i desember. Hevingen av styringsrenten til 4,5 prosent ga en økning i norske renter og sammenfalt med at rentene hos våre handelspartnere gikk ned. Så langt i første kvartal har kronen svekket seg noe igjen (…). Vi anslår at kronekursen de nærmeste årene blir liggende nær nivået den hadde da denne rapporten ble ferdigstilt (…). Det innebærer en viss styrking av den reelle kronekursen, siden inflasjonen i Norge anslås å være noe høyere enn hos våre handelspartnere de nærmeste årene. Det er stor usikkerhet rundt anslagene for kronekursen. Både endringer i forventet renteforskjell mot handelspartnerne og skiftende risikopremier i valutamarkedet kan føre til at kronekursen utvikler seg annerledes enn vi har lagt til grunn i denne rapporten.»

Tabell 3.1 Kronekursen. Prosentvis endring fra året før¹

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Industriens effektive valutakurs (KKI)

6,1

10,7

1,4

-0,6

0,5

3,0

8,1

-4,9

-0,3

9,5

Importveid valutakurs (I-44)

5,3

10,5

1,8

-0,8

0,1

2,9

6,7

-5,3

1,2

8,5

¹ Et positivt endringstall innebærer en effektiv svekkelse av norske kroner målt ved hhv. industriens effektive valutakurs og den importveide valutakursen.

Kilde: Norges Bank

Figur 3.2 viser utviklingen i norske kroner per euro og dollar de siste ti årene. Målt mot euro var kronen den 14. mars vel 16 prosent svakere enn gjennomsnittet de siste ti årene. Målt mot dollar var kronen nesten 21 prosent svakere. Det har vært betydelige svingninger i perioden.

Figur 3.2 Utviklingen i norske kroner per euro og dollar. Fallende kurve angir sterkere kronekurs. Siste observasjon 14.03.2024

Kilde: Macrobond

Figur 3.3 viser utviklingen i den norske kronen målt mot den svenske kronen de siste ti årene. Den 14. mars var den norske kronen målt mot den svenske nesten 6 prosent svakere enn gjennomsnittet de siste ti årene. Det har vært betydelige svingninger i perioden.

Figur 3.3 Utviklingen i norske kroner per svenske kroner. Fallende kurve angir sterkere kronekurs. Siste observasjon 14.03.2024

Kilde: Macrobond

Utviklingen i renten

Som følge av at de økonomiske utsiktene forverret seg markert, reduserte Norges Bank i løpet av tre rentemøter styringsrenten fra 1,5 til 0 prosent våren 2020. Det hadde aldri tidligere hendt at styringsrenten i Norge hadde vært så lav som dette.

På rentemøtet i september 2021 satte Norges Bank styringsrenten opp til 0,25 prosent I forbindelse med dette uttalte banken at «Normaliseringen av økonomien tilsier at det nå er riktig å starte en gradvis normalisering av styringsrenten». Gjennom høsten 2021 og 2022 satte Norges Bank styringsrenten gradvis opp, til den nådde 2,75 prosent i desember 2022. I fjor ble styringsrente satt videre opp, til den nådde 4,5 prosent i desember.

På rentemøtet i mars 2024 besluttet Norges Bank å holde styringsrenten uendret på 4,5 prosent. I pressemeldingen skrev banken blant annet følgende om renteutsiktene: «Prognosen vi legger frem i dag indikerer en styringsrente som blir liggende på 4,5 prosent frem til høsten, før den gradvis avtar. (…) Det er usikkerhet om den videre utviklingen i norsk økonomi. I diskusjonen av risikobildet var komiteen opptatt av de store forskjellene mellom de ulike næringene og hvordan de påvirker utsiktene for økonomien. Dersom kostnadsveksten holder seg oppe eller kronen blir svakere enn anslått, kan prisveksten holde seg høy lenger enn vi nå ser for oss. Da er komiteen beredt til å heve renten igjen. Dersom vi får en kraftigere oppbremsing i norsk økonomi eller inflasjonen faller raskere, kan renten bli satt ned tidligere enn vi nå ser for oss.»

Styringsrenten i Norge de siste ti årene har i gjennomsnitt vært høyere enn i euroområdet, Storbritannia og Sverige, men lavere enn i USA, jf. figur 3.4.

Figur 3.4 Styringsrenter i Norge og hos noen av handelspartnerne. Prosent. Siste observasjon 14.03.2024

Kilde: Macrobond

Figur 3.5 Tremåneders pengemarkedsrente i Norge og hos noen av handelspartnerne. Prosent. Siste observasjon 14.03.2024

Kilde: Macrobond

Vedlegg 4
Tabellvedlegg

Tabell 4.1 Skattesatser og beløpsgrenser for inntektsårene 2013–2024

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

2024

a. Trygdeavgift prosent

Lønnsinntekt, prosent

8,2

8,2

8,2

8,2

8,2

8,2

8,2

8,2

8,0

7,9

7,8

Primærnæringsinntekt¹, prosent

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,2

11,1

11,0

Annen næringsinntekt, prosent

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,2

11,1

11,0

Pensjonsinntekt

5,1

5,1

5,1

5,1

5,1

5,1

5,1

5,1

5,1

5,1

5,1

b. Trinnskatt (toppskatt t.o.m. 2015)

Trinn 1

Sats, prosent

0,44

0,93

1,4

1,9

1,9

1,7

1,7

1,7

1,7

Innslagspunkt

159 800

164 100

169 000

174 500

180 800

184 800

190 350

198 350

208 050

Trinn 2

Sats, prosent

1,7

2,41

3,3

4,2

4,2

4,0

4,0

4,0

4,0

Innslagspunkt

224 900

230 950

237 900

245 650

254 500

260 100

267 900

279 150

292 850

Trinn 3 (tidl. trinn 1 i toppskatten)

Sats², prosent

9,0

9,0

10,7

11,52

12,4

13,2

13,2

13,2

13,4

13,5

13,6

Innslagspunkt

527 400

550 550

565 400

580 650

598 050

617 500

639 750

651 250

643 800

642 950

937 900

Trinn 4 (tidl. trinn 2 i toppskatten)

Sats, prosent

12,0

12,0

13,7

14,52

15,4

16,2

16,2

16,2

16,4

16,5

16,6

Innslagspunkt

857 300

885 600

909 500

934 050

962 050

964 800

999 550

1021550

969 200

926 800

937 900

Trinn 5

Sats, prosent

17,4

17,5

17,6

Innslagspunkt

2 000 000

1 500 000

1 350 000

Skatter på alminnelig inntekt

c. Kommune, fylkes- og fellesskatt

Finnmark og Nord-Troms, prosent

23,5

23,5

21,5

20,5

19,5

18,5

18,5

18,5

18,5

18,5

18,5

Landet ellers, prosent

27,0

27,0

25,0

24,0

23,0

22,0

22,0

22,0

22,0

22,0

22,0

d. Maksimale effektive skattesatser

d. Maksimale marginale skattesatser

Lønnsinntekt (ekskl. arbeidsgiveravgift), prosent

47,2

47,2

46,9

46,7

46,6

46,4

46,4

46,4

47,4

47,4

47,4

Primærnæringsinntekt, prosent

50,4

50,4

50,1

49,9

49,8

49,6

49,6

49,6

50,6

50,6

50,6

Annen næringsinntekt, prosent

50,4

50,4

50,1

49,9

49,8

49,6

49,6

49,6

50,6

50,6

50,6

Standardfradrag mv.

e. Personfradrag

Klasse 1, kr

48 800

50 400

51 750

53 150

54 750

56 550

51 300

52 450

58 250

79 600

88 250

Klasse 2, kr³

72 000

74 250

76 250

78 300

f. Minstefradrag for lønnsinntekt

Sats, prosent

43,0

43,0

43,0

44,0

45,0

45,0

45,0

46,0

46,0

46,0

46,0

Øvre grense, kr

84 150

89 050

91 450

94 750

97 610

100 800

104 450

106 750

109 950

104 450

104 450

Nedre grense, kr

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

31 800

Utgår

-

g. Minstefradrag for pensjonsinntekt

Sats, prosent

27,0

29,0

29,0

31,0

31,0

31,0

31,0

37,0

40,0

40,0

40,0

Øvre grense, kr

70 400

72 200

73 600

81 200

83 000

85 050

87 450

88 700

90 800

86 250

86 250

Nedre grense, kr

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

4 000

Utgår

-

h. Særskilt fradrag i arbeidsinntekt⁴, kr

31 800

31 800

31 800

31 800

31 800

31 800

31 800

31 800

i. Særfradrag for uførhet, kr

32 000

j. Særskilt skattefradrag for pensjonister

Maksimalt beløp, kr

30 000

30 800

29 880

29 940

29 950

30 000

32 330

32 620

33 400

32 825

34 350

Innslagspunkt trinn 1, kr

175 900

180 800

184 800

188 700

193 250

198 200

204 150

206 050

210 950

219 950

258 400

Nedtrappingssats trinn 1, prosent

15,3

15,3

15,3

15,3

15,3

15,3

16,7

16,7

16,7

16,7

16,7

Innslagspunkt trinn 2, kr

266 900

273 650

278 950

284 350

290 700

297 900

306 300

310 700

318 600

331 750

391 550

Nedtrappingssats trinn 2, prosent

6,0

6,0

6,0

6,0

6,0

6,0

6,0

6,0

6,0

6,0

6,0

j.Skattebegrensningsregelen⁵

Avtrappingssats, prosent

55,0

55,0

55,0

55,0

55,0

55,0

55,0

55,0

55,0

55,0

55,0

Skattefri nettoinntekt

Enslige, kr

131 400

135 700

139 400

143 150

147 450

147 450

147 450

147 450

147 450

147 450

147 450

Gifte, kr

120 800

124 800

128 150

131 600

135 550

135 550

135 550

135 550

135 550

135 550

135 550

l. Foreldrefradrag (for barn under 12 år)

Øvre grense, ett barn, kr

25 000

25 000

25 000

25 000

25 000

25 000

25 000

25 000

25 000

25 000

25 000

Tillegg per barn utover det første, kr

15 000

15 000

15 000

15 000

15 000

15 000

15 000

15 000

15 000

15 000

15 000

n. Barnetrygd⁶

Sats per barn 6–17 år, kr

11 640

11 640

11 640

11 640

11 640

12 480

12 648

12 648

12 648

14 300

18 120

Sats per barn 0–5 år, kr

11 640

11 640

11 640

11 640

11 640

12 480

13 848

17 448

20 112

20 840

21 192

¹ Næringsdrivende innenfor fiske og fangst samt barnepass i eget hjem (barn under 12 år eller med særlig behov for omsorg og pleie) har 7,8 prosent trygdeavgift på næringsinntekten i 2024. Lavere trygdeavgiftssats for fiske og fangst har sammenheng med at disse næringene betaler produktavgift som blant annet skal dekke differansen mellom 7,8 prosent og 11,0 prosent trygdeavgift.

² Skattytere i Nord-Troms og Finnmark har fra 2016 til og med 2023 hatt 2 prosentpoeng lavere sats i trinn 3 enn i resten av landet. Fra 2024 er satsen den samme over hele landet.

³ Skatteklasse 2 er avviklet fra 2018. Gjaldt tidligere for skattytere med forsørgeransvar for ektefelle.

⁴ Skattyter må velge mellom minstefradrag og særskilt fradrag i arbeidsinntekt (lønnsfradrag).

⁵ Fra 2015 gjelder skattebegrensningsregelen kun pensjon eller overgangsstønad til en tidligere familiepleier eller gjenlevende ektefelle.

⁶ Enslige forsørgere får barnetrygd for ett barn mer enn det de har (utvidet barnetrygd). Enslige forsørgere med full overgangsstønad og utvidet barnetrygd får dessuten 7 920 kroner ekstra dersom de har barn fra 0–3 år.

Kilde: Finansdepartementet

Tabell 4.2 Utvikling i grunnbeløpet (G), minstepensjonene¹¹ for enslige og ektepar og pensjonen til enslige uføre¹. Kroner og målt i antall G

Grunnbeløpet

Årlig minstepensjon for enslig

Årlig minstepensjon for ektepar

Årlig minsteytelse i uføretrygden for enslige²

Kroner

Antall G

Kroner

Antall G

Kroner

Antall G

01.05.09–30.04.10³

72 881

143 568

1,97

265 272

3,64

143 568

1,97

01.05.10–30.04.11⁴

75 641

151 272

2,00

279 864

3,70

151 272

2,00

01.05.11–30.04.12⁵

79 216

157 639

1,99

291 644

3,68

158 424

2,00

01.05.12–30.04.13

82 122

162 615

1,98

300 850

3,66

164 256

2,00

01.05.13–30.04.14

85 245

167 963

1,97

310 744

3,65

170 496

2,00

01.05.14–31.12.14

88 370

173 274

1,96

320 570

3,63

176 736

2,00

01.01.15–30.04.15

88 370

173 274

1,96

320 570

3,63

219 158⁶

2,48

01.05.15–30.04.16

90 068

175 739

1,95

325 132

3,61

223 369

2,48

01.05.16–31.08.16

92 576

179 748

1,94

332 548

3,59

229 588

2,48

01.09.16–30.04.17⁷

92 576

183 748

1,98

341 530

3,69

229 588

2,48

01.05.17–31.08.17

93 634

184 766

1,97

343 422

3,67

232 212

2,48

01.09.17–30.04.18⁸

93 634

188 766

2,02

345 422

3,69

232 212

2,48

01.05.18–30.04.19

96 883

194 192

2,00

355 350

3,67

240 270

2,48

01.05.19–31.08.19

99 858

198 818

1,99

363 816

3,64

247 648

2,48

01.09.19–30.04.20⁹

99 858

202 818

2,03

363 816

3,64

247 648

2,48

01.05.20–30.04.21¹⁰

101 351

208 690

2,06

367 174

3,62

251 350

2,48

01.05.21–30.06.21¹⁰

106 399

219 878

2,07

386 858

3,64

263 870

2,48

01.07.21–30.04.22

106 399

224 878

2,11

386 858

3,64

263 870

2,48

01.05.22–31.12.22

111 477

232 816

2,09

400 514

3,59

276 463

2,48

01.01.23–30.04.23¹²

111 477

236 816

2,12

400 514

3,59

276 463

2,48

01.05.23–30.04.24

118 620

257 040

2,17

434 718

3,66

294 178

2,48

¹ For tidligere år se NOU 2017: 10 Grunnlaget for inntektsoppgjørene 2017.

² Fra 2015 er minsteytelsen per år i uføretrygden 2,48 G for enslige og 2,28 G for gifte og samboende. Fra 1.9.2016 er minsteytelsen per år 2,33 G for gifte og samboende uføretrygdede som mottar en omregnet uførepensjon. Personer som er født uføre eller har blitt uføre før fylte 26 år er garantert en minsteytelse på 2,66 G (samboende) eller 2,91 G (enslige).

³ Heving av særtilleggssatsen fra 1.5.2009. Ordinær sats utgjør 97 prosent av grunnbeløpet.

⁴ Heving av særtilleggssatsen fra 1.5.2010. Ordinær sats utgjør 100 prosent av grunnbeløpet.

⁵ Fra og med 1.5.2011 er satsene for minste pensjonsnivå for alderspensjonister regulert i samsvar med lønnsveksten og deretter justert for effekten av levealdersjusteringen, mens minstepensjon for uførepensjonister er regulert i samsvar med grunnbeløpet (lønnsveksten).

⁶ Fra 1.1.2015 er uførepensjon endret til uføretrygd og blir skattlagt som lønn. For å føre videre nivået etter skatt, er minstesatsene økt.

⁷ Fra 1.9.2016 økte grunnpensjonen til gifte og samboende pensjonister fra 0,85 G til 0,90 G. Minste pensjonsnivå for gifte alderspensjonister økte, og minste pensjonsnivå for enslige alderspensjonister ble økt med 4 000 kr per år.

⁸ Fra 1.9.2017 ble minste pensjonsnivå for enslige økt med 4 000 kr per år, og minste pensjonsnivå for gifte/samboere ble økt med 1 000 kr per år.

⁹ Fra 1.9.2019 ble minste pensjonsnivå for enslige økt med 4 000 kr per år.

¹⁰ I 2021 ble satsen for minste pensjonsnivå for enslige hevet to ganger, første gang i mai med 4 000 kroner, og med virkning fra 1. mai 2020, og i juli da satsen ble hevet med ytterligere 5 000 kroner.

¹¹ Satsene for minstepensjon i tabellen gjelder for personer født i 1953 eller tidligere.

¹² Med virkning fra 1. januar 2023 økte satsen for minstepensjonsnivå for enslige med 4000 kroner.

Kilde: Arbeids- og inkluderingsdepartementet

Tabell 4.3 Timelønnskostnader i industrien hos Norges handelspartnere i nasjonal valuta.¹ Prosentvis vekst fra året før

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Sverige

2,7

2,8

3,3

1,1

3,1

3,6

-0,8

4,8

2,9

2,9

Tyskland

2,2

2,0

2,3

3,4

3,0

2,7

0,9

-0,2

4,6

4,4

Danmark

2,0

1,7

2,8

1,5

2,5

3,1

1,3

4,0

2,7

3,5

Nederland

3,4

0,2

1,5

2,5

2,4

2,1

4,2

1,3

7,3

6,0

Storbritannia

0,1

-1,1

3,8

2,6

3,6

3,1

4,6

5,0

6,1

6,4

Kina

Polen

4,4

3,7

4,5

6,5

7,9

6,9

5,6

8,1

11,2

11,1

USA

Frankrike

1,0

1,2

1,2

1,7

2,6

2,1

2,2

0,3

3,8

4,0

Canada

Belgia

1,2

0,2

0,1

1,2

1,7

2,1

1,7

1,3

6,9

8,2

Italia

1,1

-0,5

-0,5

0,5

1,3

3,4

2,6

-2,0

2,7

3,8

Finland

1,9

2,0

0,7

-1,9

1,1

0,6

-0,4

4,0

3,2

3,3

Spania

0,5

-0,5

0,4

0,9

0,7

2,0

4,1

-0,9

2,3

5,2

Sør-Korea

Russland

Japan

Litauen

3,9

7,5

9,0

10,0

8,8

5,9

5,2

12,7

13,3

10,9

Brasil

Tsjekkia

3,1

4,4

4,2

8,4

8,7

8,0

7,4

2,8

5,3

8,2

Tyrkia

Sveits

Østerrike

2,9

2,2

1,9

1,9

3,4

3,1

2,7

1,5

5,9

7,1

Taiwan

Romania

5,6

6,0

9,5

15,6

12,5

11,7

8,2

6,0

13,8

16,0

Norges handelspartnere²

2,3

1,7

2,6

2,3

3,2

3,3

1,7

3,1

4,7

4,9

Memo:

Norge

3,8

1,1

2,2

1,4

2,4

3,1

2,4

3,1

3,3

4,2

¹ Tallene er arbeidskraftkostnadsindekser fra Eurostat, unntatt for Storbritannia hvor Office for National Statistics er kilden. Det foreligger per tid tall tom. 3. kvartal 2023. Anslaget på årsveksten i 2023 er beregnet ved å ta veksten fra 1–3. kvartal 2022 til 1–3. kvartal 2023. For Nederland og Storbritannia foreligger det bare tall tom. 2. kvartal 2023.

² Ved beregning av tall for Norges handelspartnere benyttes utvalgets konkurransevekter, jf. tabell 8.1.

Kilder: Eurostat og Office for National Statistics

Tabell 4.4 Lønnskostnader per ansatt i hele økonomien hos Norges handelspartnere i nasjonal valuta. Prosentvis vekst fra året før¹

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

2024

Sverige

2,7

2,5

2,1

3,9

2,9

2,5

4,6

2,9

3,6

4,1

Tyskland

2,8

2,3

2,6

2,9

3,4

0,4

3,1

3,9

5,5

3,9

Danmark

1,7

1,3

1,7

1,6

1,9

2,5

3,1

3,1

4,0

5,2

Nederland

-0,3

1,6

1,0

1,9

2,8

4,3

2,1

4,0

5,9

5,1

Storbritannia

1,3

3,1

2,8

2,7

3,8

0,3

4,6

6,1

7,4

6,2

Kina

Polen

2,4

4,7

5,6

7,6

8,6

5,4

4,6

13,7

12,7

8,6

USA

2,7

0,9

2,9

3,5

3,1

7,5

5,2

2,8

3,7

3,4

Frankrike

1,1

1,2

2,0

1,7

0,0

-3,5

4,9

4,9

4,6

3,5

Canada

2,1

-0,7

2,0

3,7

1,8

5,1

2,7

4,6

3,7

3,0

Belgia

0,1

0,6

1,9

1,9

2,0

-1,5

4,4

7,3

7,7

4,1

Italia

0,9

0,4

0,5

1,9

1,3

-4,2

6,4

4,8

4,0

3,0

Finland

1,4

0,9

-1,1

1,3

1,7

0,5

4,2

2,9

5,0

3,9

Spania

1,0

-0,1

0,7

1,7

3,1

1,2

4,5

4,1

5,1

3,0

Sør-Korea

4,4

3,4

3,5

4,5

3,4

3,0

2,9

1,1

4,7

4,8

Russland

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

Japan

0,3

1,0

0,4

1,2

0,7

-0,8

1,7

1,5

1,7

3,3

Litauen

5,7

6,4

9,5

7,9

10,5

6,8

11,8

11,4

10,4

9,4

Brasil

Tsjekkia

3,1

4,0

7,2

8,1

7,2

3,1

5,0

6,0

7,4

5,1

Tyrkia

Sveits

-0,4

-0,5

0,5

1,0

1,7

-0,9

3,8

4,0

0,8

1,9

Østerrike

2,0

2,4

1,6

3,0

2,7

1,8

2,8

4,7

7,4

6,3

Taiwan

Romania

Norges handelspartnere²

2,1

2,1

2,3

3,2

3,1

2,0

4,0

4,3

5,2

4,6

Memo:

Norge

2,6

1,3

2,0

3,2

4,0

1,8

4,9

4,3

5,5

4,9

¹ Tallene for 2023 og 2024 er anslag.

² Ved beregning av tall for Norges handelspartnere benyttes konkurransevektene som presenteres i tabell 8.1.

Kilde: OECD Economic Outlook 114 (Publisert 29. november 2022)

Tabell 4.5 Netto lønnskostnadsandel for industrien i Norge og utvalgte land. Prosent

2012

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

2023

Norge

83,3

84,5

83,1

82,1

84,2

80,7

83,0

85,5

82,7

80,6

73,8

71,6

Sverige

72,7

75,0

74,5

65,9

68,0

68,7

69,5

69,1

70,8

63,2

Tyskland

77,2

79,3

77,2

76,3

74,0

74,1

76,5

78,6

81,1

76,4

76,2

Finland

85,1

79,7

76,7

72,9

70,7

62,6

65,0

65,5

64,7

63,0

57,0

Danmark

74,9

70,8

70,0

66,6

63,3

62,3

61,8

61,9

63,1

62,5

66,3

Nederland

66,6

69,6

69,9

64,1

63,5

60,9

60,3

61,9

63,9

57,8

54,3

Frankrike

87,1

86,6

86,1

82,2

82,9

83,5

84,5

81,9

90,6

91,6

85,6

Polen

52,2

57,7

53,2

50,8

53,2

58,6

60,4

61,3

61,2

57,8

56,9

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Danmarks Statistik og Eurostat

Tabell 4.6 Lønnsomhetsmål i industrien. Prosent

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

Driftsmargin

Norge

4,3

5,0

4,4

4,8

4,7

4,1

3,0

3,3

5,1

9,0

Belgia

3,3

3,8

5,2

5,3

5,3

5,3

5,2

6,3

5,0

Frankrike

2,8

2,6

4,0

4,4

4,7

3,7

3,7

2,7

4,7

4,8

Italia

2,7

3,2

4,1

4,6

4,7

4,5

4,3

3,7

5,1

5,4

Polen

5,2

5,2

5,8

6,3

5,6

5,7

5,4

5,6

7,1

7,1

Spania

2,2

2,8

4,4

5,0

5,1

4,6

4,1

2,5

4,1

4,2

Tyskland

3,6

4,2

2,8

3,9

4,3

3,2

3,3

1,7

5,1

Østerrike

4,7

4,9

5,0

5,8

6,2

5,7

5,5

5,0

6,6

Totalrentabilitet

Norge

5,5

6,7

6,7

7,3

7,9

7,8

6,1

6,5

9,3

12,1

Belgia

5,0

5,3

6,1

5,8

5,6

9,9

7,1

7,0

7,7

Frankrike

5,0

6,1

7,0

6,8

6,9

5,7

5,7

3,9

7,0

9,2

Italia

3,5

4,8

4,8

5,4

5,6

5,7

5,5

3,5

5,5

6,6

Polen

8,5

8,6

9,0

9,8

9,1

9,0

8,0

8,3

10,4

12,0

Spania

3,3

6,9

4,8

6,7

7,1

6,6

6,0

4,4

5,8

6,0

Tyskland

6,0

6,5

5,7

6,2

6,5

5,8

5,2

3,4

6,5

Østerrike

7,8

7,7

8,2

8,7

9,0

8,4

7,9

6,9

8,2

Egenkapitalandel

Norge

44,1

44,6

47,0

50,9

49,8

51,6

52,6

51,4

48,6

49,2

Belgia

48,0

48,1

46,2

44,8

45,1

45,5

48,0

56,6

57,4

Frankrike

37,7

36,7

36,7

37,4

39,0

37,9

38,0

38,6

38,5

38,1

Italia

34,2

35,6

37,5

39,6

39,4

40,3

42,4

43,6

42,9

43,2

Polen

51,7

52,0

52,5

51,9

52,9

52,6

52,3

52,0

50,8

50,6

Spania

41,7

41,9

42,8

43,2

44,2

45,9

46,1

45,8

45,0

43,7

Tyskland

33,1

33,9

32,4

34,1

33,6

32,7

32,9

32,0

32,9

Østerrike

38,8

38,8

39,5

39,2

38,7

38,8

39,1

39,4

41,9

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Banque de France (BACH-databasen)

Tabell 4.7 Husholdninger. Inntekter og utgifter. Milliarder kroner

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Inntekter:

1644,8

1755,1

1765,5

1823,6

1889,0

1980,1

2019,6

2185,6

2230,6

2378,6

Lønn

1124,4

1159,8

1187,8

1227,2

1286,0

1352,2

1364,2

1447.1

1559,2

1659,0

Blandet inntekt¹/driftsresultat

112,3

124,6

124,0

125,1

118,2

113,9

91,1

95,0

86,8

79,6

Herav: Tjenester fra egen bolig

39,0

44,0

42,9

39,2

38,4

43,3

32,4

28,3

20,2

12,3

Formuesinntekter

74,3

109,8

80,5

82,5

88,5

100,3

93,4

174,0

94,6

113,3

Herav: Mottatt aksjeutbytte

45,8

89,7

67,2

68,6

73,4

81,4

77,4

163,1

77,3

80,8

Offentlige stønader, inkl. pensjon

422,2

450,1

467,6

481,6

492,6

511,3

564,1

578,1

598,3

654,4

Andre inntekter (netto)

-88,7

-89,3

-94,5

-92,8

-96,3

-97,7

-93,2

-109,0

-108,3

-127,8

Utgifter:

456,1

471,5

463,7

476,0

493,8

523,1

527,0

576,9

618,1

705,8

Skatt på inntekt og formue

336,4

361,5

360,6

367,5

383,0

400,0

415,6

480,9

490,1

524,2

Formuesutgifter

119,7

110,0

103,2

108,5

110,7

123,1

111,4

95,9

128,0

181,7

Korreksjon for indirekte målte banktjenester

62,5

61,7

61,4

68,8

68,2

68,5

78,9

71,3

77,3

95,7

Disponibel inntekt

1250,8

1345,2

1363,2

1416,4

1463,4

1526,8

1571,4

1680,0

1689,7

1768,5

¹ Blandet inntekt er den delen av driftsresultatet som tilfaller husholdningssektoren. Dette inkluderer også beregnet avkastning av boligkapitalen.

* Foreløpige tall.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 4.8 Nettonasjonalprodukt og faktorinntekt. Milliarder kroner

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Nettonasjonalprodukt

2638,9

2574,6

2546,8

2740,2

2961,4

2946,2

2760,0

3576,4

4883,1

4226,1

- Netto produksjonskatter

307,7

317,0

332,0

351,9

367,8

372,9

353,3

389,6

386,8

415,7

= Faktorinntekt

2331,1

2257,6

2214,8

2388,3

2593,6

2573,3

2406,7

3186,8

4496,3

3810,4

- Lønnskostnader

1442,2

1485,8

1510,4

1559,7

1638,8

1733,2

1737,5

1844,0

1996,2

2151,3

= Driftsresultat

888,9

771,8

704,4

828,6

954,8

840,1

669,2

1342,8

2500,1

1659,0

- Driftsresultat i olje- og gassutvinning inkl. rørtransport

413,0

289,7

201,2

313,8

433,3

307,4

167,6

774,3

1788,9

966,3

Driftsresultat i øvrige næringer

475,9

482,0

503,3

514,7

521,5

532,6

501,6

568,5,5

711,2

692,7

* Foreløpige tall

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 4.9 Lønnskostnader for noen hovedgrupper av næringer. Milliarder kroner

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Alle næringer

1442,2

1485,8

1510,4

1559,7

1638,8

1733,2

1737,5

1844,0

1996,2

2151,3

Offentlig forvaltning

437,4

457,5

474,4

496,0

519,8

545,2

556,7

585,7

618,8

664,4

Ideelle organisasjoner, boligtjenester, eget bruk

36,5

39,1

40,9

43,0

45,1

47,8

48,2

52,0

56,3

61,3

Markedsrettet virksomhet¹

968,3

989,3

995,1

1020,7

1074,0

1140,3

1132,6

1206,2

1321,1

1425,6

Olje- og gassutvinning inkl. rørtransport

41,7

39,6

38,2

37,1

39,0

41,8

42,1

43,0

48,0

53,9

Markedsrettet virksomhet¹Fastlands-Norge

915,6

938,3

945,8

972,7

1023,9

1086,9

1079,7

1152,6

1261,7

1360,6

Elektrisitet, gass og varmtvannsforsyning

13,4

14,1

14,7

15,2

15,7

16,6

16,9

18,5

20,2

23,6

Industri

149,8

148,3

144,3

143,7

148,9

158,0

155,3

162,1

173,0

186,4

Verkstedindustri og skipsbygging mv.

82,0

78,8

72,4

69,0

71,4

77,8

75,4

77,1

82,5

91,5

Råvarebasert industri

27,1

28,0

29,3

30,6

32,0

33,2

33,0

34,6

37,1

39,2

Øvrige industrinæringer

40,7

41,5

42,6

44,2

45,5

46,9

46,9

50,4

53,4

55,7

Øvrig markedsrettet virksomhet i Fastlands-Norge

753,0

776,4

786,9

814,0

859,5

912,6

907,7

972,0

1068,5

1150,6

¹ Markedsrettet virksomhet er samlingen av produksjonsenheter som henter mer enn 50 prosent av sine inntekter fra salg i markedet.

* Foreløpige tall

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 4.10 Beregnet årslønnsvekst¹ fra året før. Supplement til tabell 1.1 i kapittel 1

År

Arbeidere i NHO-bedrifter²:

Arbeidere i alt

Industri arbeidere

Nærings- og nytelsesmiddelindustri

Treindustri

Kjemisk prosessindustri

Verksted- og metallindustri

Bygg- og anleggsvirksomhet

Transportsektoren i alt

I alt

Byggevirksomhet

2014

3,0

3,0

3,3

2,5

3,3

3,0

3,3

3,4

3,0

2015

2,6

2,5

2,9

1,8

2,4

2,9

3,0

2,5

3,2

2016

1,5

2,0

2,2

1,5

2,3

2,1

2,2

2,6

1,6

2017

2,4

2,6

2,2

3,1

1,9

2,3

2,5

2,7

2,8

2018

2,8

2,8

2,9

2,5

2,8

2,8

2,5

2,8

2,8

2019

3,1

3,1

2,9

3,2

3,1

3,3

2,6

2,7

3,1

2020

2,3

2,0

2,2

2,2

2,6

1,7

2,3

2,2

2,7

2021

3,4

2,8

2,7

3,2

3,0

2,8

2,5

2,5

2,5

2022

3,5

3,5

2,2

4,0

4,6

3,6

3,8

3,6

4,2

2023

4,7

5,1

4,9

4,6

5,7

4,9

5,2

5,0

4,9

2013–2023

33,4

33,6

32,3

32,5

36,6

33,6

34,2

34,4

35,4

Gj. sn. per år⁹

2,9

2,9

2,8

2,9

3,2

2,9

3,0

3,0

3,1

Årslønn 2023

579 000

572 500

542 900

517 300

636 500

582 800

624 800

614 400

546 100

År

Arbeidere i NHO-bedrifter²

Funksjonærer i NHO-bedrifter

Industrien i NHO-bedrifter i alt

Finanstjenester³

Varehandel

Landtransport

Hotell og rest.

I alt

Industrifunk.

I alt

Virkebedrifter

2014

3,0

3,1

3,3

3,2

3,3

3,2

1,6

3,5

2015

2,9

2,4

2,9

2,5

2,5

4,3

3,2

3,3

2016

2,6

1,5⁸

2,1

2,2

1,9

2,5

2,8

2,5

2017

2,6

2,7⁸

2,7

2,7

2,4

3,8

2,8

3,1

2018

2,1

2,8⁸

2,2

2,8

2,6

3,2

2,6

2,7

2019

3,0

3,6⁸

3,0

3,0

3,1

3,4¹⁰

3,5

3,0

2020

2,5

1,7

2,3

2,1

2,2

2,9

3,8

3,6

2021

2,8

3,4⁸

2,8

3,1

3,1

3,7

4,7

4,7

2022

3,7

3,2⁸

4,4

4,9¹⁴

4,0

5,0

3,6

3,7

2023

5,2

4,6

4,4

4,0¹⁴

4,8

4,4

4,5

3,9¹²

2013–2023

34,9

33,0

34,5

35,0

34,2

42,9

38,4

39,7

Gj. sn. per år⁹

3,0

2,9

3,0

3,0

3,0

3,6

3,3

3,4

Årslønn 2023

523 300

445 400

856 000

917 000

728 400

812 500

603 200

629 900

År

Forretningsm. tjenesteyting

Staten⁵

Kommunene⁶

Spekter-bedrifter

I alt

Undervisningsansatte

Øvrige ansatte

Helseforetakene

Øvrige bedrifter

2014

2,4

3,4

3,2⁷

2,3⁷

3,7

3,4

3,3

2015

2,5

2,8

3,3⁷

3,9⁷

3,2

2,7

2,7

2016

1,4

2,4

2,5

2,5

2,5

2,0⁸

2,4

2017

2,4

2,3

2,5

2,3

2,6

3,6⁸

2,4

2018

3,0

2,7

2,9

2,8

3,0

3,4

2,9

2019

3,8

3,8¹¹

3,5

3,0

3,7

3,4

3,3

2020

2,6

1,8¹¹

1,7

1,2

1,9

1,8

1,9

2021

4,0

2,8

2,6

2,3

2,8

3,6

2,9

2022

4,2

4,3¹¹

3,7¹³

3,3¹³

3,9¹³

4,5

4,0

2023

6,6

6,4¹⁵

5,6¹⁶

6,1¹⁶

5,5¹⁶

5,8⁴

5,4

2013–2023

38,1

37,9

36,3

33,9

38,0

39,9

35,9

Gj.sn. per år⁹

3,3

3,3

3,1

3,0

3,3

3,4

3,1

Årslønn 2023

572 500

712 000

611 600

662 700

597 000

723 400

653 700

¹ Veksttallene er per årsverk for arbeidere og funksjonærer i NHO-bedrifter, staten, kommunene og Spekter-bedrifter. For de andre er veksttallene for heltidsansatte med unntak av varehandel i alt og forretningsmessig tjenesteyting fra og med 2010.

² Gjelder for arbeidere med gjennomsnittlig avtalefestet normalarbeidstid, for dagarbeidere betyr dette 37,5 t/uke.

³ Heltidsansatte i medlemsvirksomheter (arbeidsgivermedlemmer) i Finans Norge utenom ledere. Endringer i bonusutbetalinger påvirker lønnsveksten i enkelte år.

⁴ Sammensetningseffekter som følge av endret kompetansesammensetning (økt andel legeårsverk) bidrar med økt lønnsvekst på 0,3 prosent.

⁵ Eksklusiv de statlig eide helseforetakene. Fra og med 2015 er datagrunnlaget basert på a-ordningen.

⁶ For ansatte i konflikt i 2014 ble virkningstidspunkter forskjøvet. Dette trakk årslønnsvekstanslaget i 2014 ned med 0,2 prosentpoeng i hele kommunesektoren og med 0,9 prosentpoeng for undervisningsansatte. Konflikten har trukket opp årslønnsveksten i 2015 for kommuneansatte med 0,2 prosentpoeng og for undervisningsansatte med 0,9 prosentpoeng. For øvrige ansatte er ikke årslønnsveksten påvirket.

⁷ For ansatte i konflikt i 2016 ble virkningstidspunktet forskjøvet. Dette trakk ned årslønnsvekstanslaget i 2016 med 0,4 prosentpoeng og trakk opp anslaget i 2017 med 0,4 prosentpoeng. Deler av lønnsoppgjøret i 2016 ble også først utbetalt i 2017, noe som ytterligere trakk ned årslønnsvekstanslaget i 2016 og ytterligere trakk opp anslaget i 2017. Strukturendringer trakk i samme retning.

⁸ Det har gjennom perioden vært betydelige bevegelser i form av at hotell- og restaurantansatte slutter og begynner, særlig ifm. pandemien i 2020–2022. Årslønnsveksttallene kan ses i sammenheng med at prosentvis lønnsvekst for identiske personer var 3,0 i 2016, 4,3 i 2017, 4,2 i 2018, 4,8 i 2019, 2,4 i 2020, 4,6 i 2021, 5,9 i 2022 og 6,3 i 2023.

⁹ Geometrisk gjennomsnitt.

¹⁰ Beregnet ut fra korrigert lønnsnivå for 2019 på grunn av endringer i innrapportering av yrkeskoder fra noen medlemmer av Finans Norge.

¹¹ Vekst i faste og variable tillegg bidro til økt årslønnsvekst med 0,4 prosentpoeng i 2019, se boks 1.1 i kapittel 1. Årslønnsveksten i det statlige tariffområde ekskl. forsvaret er 1,5 prosent i 2020. Vekst i faste og variable tillegg bidrar til økt årslønnsvekst med 0,3 prosentpoeng i 2020. Ser man bort fra endringen i faste og variable tillegg reduseres lønnsveksten med 0,5 prosentpoeng i 2022.

¹² Reduserte bonusutbetalinger trakk årslønnsveksten ned med 1,1 prosentpoeng.

¹³ Lønnsdata for 2022 for arbeidstakere i konflikt er korrigert med kjennelsen i Rikslønnsnemnda. For ansatte i konflikt i 2022 ble virkningstidspunktet forskjøvet. Dette trakk årslønnsvekstanslaget i 2022 ned med 0,2 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, ned med 0,8 prosentpoeng for undervisningsansatte, og ned med i underkant av 0,1 prosentpoeng for øvrige ansatte. Konflikten i 2021 har trukket opp årslønnsveksten i 2022 med 0,1 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, og opp med 0,2 prosentpoeng for undervisningsansatte.

¹⁴ Bonusutbetalinger trakk lønnsveksten for funksjonærer opp med 1,5 prosentpoeng i 2022 og ned med 0,5 prosentpoeng i 2023.

¹⁵ Beregninger viser at årslønnsveksten i staten eksklusiv Forsvaret er på 6,0 prosent.

¹⁶ Konflikten i 2022 trakk årslønnsveksten i 2023 opp med 0,2 prosentpoeng for kommunesektoren samlet, opp med 0,7 prosentpoeng for undervisningsansatte og opp med 0,05 prosentpoeng øvrige ansatte.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Beregningsutvalget og KS

Tabell 4.11 Kvinners gjennomsnittslønn¹ i forhold til menns etter næring. Heltidsansatte

Månedslønn*12

Andel kvinner²

Menn

Kvinner

2013

2014

2015

2015³

2016

2017

2018

2019

2019⁷

2020

2021

2022

2023

2023

2023

2023

Jordbruk, skogbruk og fiske

96,7

96,9

94,7

89,1

88,2

86,4

88,4

87,8

88,1

88,5

88,5

89,1

91,4

641 520

586 200

23

Bergverksdrift og utvinning

94,1

92,2

95,3

95,5

96,7

98,1

100,1

99,8

101,0

100,4

101,3

103,0

102,3

1 041 360

1 065 480

20

Industri

91,7

91,2

91,6

92,2

93,1

93,9

94,5

94,8

93,8

94,2

94,5

94,8

95,1

693 240

659 520

21

Elektr. forsyning mv.

95,4

95,4

95,7

93,6

93,9

93,9

93,7

93,6

94,0

94,3

94,3

95,0

95,0

942 240

894 840

26

Vann, avløp, renovasjon

106,3

107,5

106,1

106,3

107,2

106,5

107,6

109,0

109,6

108,9

109,6

108,6

108,9

622 680

678 240

19

Bygge- og anleggsvirksomhet

103,4

102,8

104,2

103,9

104,3

104,7

105,4

105,7

107,7

107,6

107,3

107,3

107,2

634 080

679 680

7

Varehandel mv.

85,3

85,3

84,7

87,7

87,6

88,1

88,3

88,5

86,2

86,8

87,5

88,3

89,4

674 160

602 760

33

Transport og lagring

89,9

91,3

91,8

90,2

91,6

92,3

93,2

93,1

93,3

95,2

94,5

94,9

95,7

675 960

646 560

18

Overnattings- og serveringsvirksomhet

92,6

93,6

90,9

93,9

94,3

95,2

95,7

95,8

93,2

93,2

92,0

93,2

94,3

498 720

470 520

48

Informasjon og kommunikasjon

85,7

85,8

86,2

85,9

86,4

87,2

87,2

87,8

87,6

88,2

88,3

88,4

88,6

917 400

812 760

29

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

71,5

71,0

71,4

69,6

70,2

70,2

70,8

72,9

73,2

74,2

74,0

74,6

77,3

1 082 880

837 600

45

Omsetning og drift av fast eiendom

87,8

83,9

84,5

83,1

83,5

83,2

82,5

85,8

84,6

85,2

84,8

85,6

87,2

877 800

765 840

33

Faglig, vit. og teknisk tjenesteyting

78,8

79,8

80,0

80,3

81,7

82,3

82,7

83,1

82,9

83,7

83,1

84,3

85,1

904 080

769 200

41

Forretningsmessig tjenesteyting

91,6

92,9

92,8

90,4

92,3

93,1

92,9

93,2

93,4

91,5

92,3

92,0

89,9

637 560

572 880

35

Offentlig adm. og forsvar mm.

91,4

91,5

88,7

87,9

88,5

88,6

89,2

89,2

89,7

90,0

90,3

90,6

90,8

778 320

706 440

51

Undervisning

94,9

95,1

94,1

93,8

94,3

94,4

94,7

94,8

94,7

94,8

95,3

95,0

95,5

682 440

651 480

65

Helse- og sosialtjenester

85,2

86,3

86,2

84,2

85,2

84,7

85,0

85,6

85,3

85,5

85,9

85,7

86,4

719 280

621 360

78

Kultur, underholdning og fritid

88,7

90,6

92,0

92,3

93,1

93,3

93,6

93,6

90,4

90,8

91,0

90,7

91,6

648 720

594 000

44

Annen tjenesteyting

76,1

76,9

78,5

82,7

83,3

84,1

84,7

85,0

83,7

85,5

86,4

87,3

87,6

705 000

617 640

60

Kommune/fylkeskommune i alt⁴

93,7

94,0

94,1

94,1

94,6

94,8

94,8

95,3

93,8

94,0

94,5

94,3

94,4

653 520

617 040

71

Skoleverket/undervisning4, 5

97,2

97,3

97,3

97,3

97,3

97,7

97,9

98,1

97,0

97,3

97,6

97,4

97,6

662 040

646 320

70

Øvrige ansatte⁴

92,2

92,5

92,6

92,6

93,2

93,4

93,4

94,0

92,4

92,4

93,0

92,8

93,0

649 180

603 730

72

Staten (ekskl. helseforetak)

91,6

89,7

88,8

89,0

89,3

89,5

90,1

89,7

89,9

90,2

90,4

90,6

90,7

775 320

703 080

50

Helseforetak⁶

82,2

82,3

83,0

79,7

80,8

80,7

81,6

81,7

81,8

82,0

82,6

83,0

83,3

857 520

714 000

73

Alle næringer (heltidsansatte)

87,9

88,4

87,9

86,9

87,6

88,1

88,5

88,9

89,4

89,3

89,6

89,5

90,2

733 080

661 440

40

¹ Månedslønn per september/november/desember.

² I prosent av antall arbeidsforhold med heltid.

³ Brudd i statistikken i 2015.

⁴ Basert på tallmateriale fra KS t.o.m. 2019. F.o.m. nye 2019-tall er tallene fra SSB. I undergruppe til kommuneforvaltningen benyttes næringsgruppen 85 Undervisning f.o.m. nye 2019-tall.

⁵ Skoleverket inkluderer alle ansatte og ikke bare undervisningspersonale.

⁶ Fra og med 2015 (a-ordningen) er helseforetakene basert på datamateriale fra næringen Helsetjenester under Statlig forvaltning.

⁷ Tellingstidspunktet er november. Tidligere var september tellingstidspunkt.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, KS og Beregningsutvalget

Tabell 4.12 Kvinners gjennomsnittslønn¹ i forhold til menns etter næring. Heltids- og deltidsansatte hvor deltid er omgjort til heltidsekvivalenter

Månedslønn*12, 2023

2013

2014

2015

2015²

2016

2017

2018

2019

2019⁵

2020

2021

2022

2023

Menn

Kvinner

Jordbruk, skogbruk og fiske

95,0

95,9

93,9

89,0

88,0

86,8

88,1

87,7

88,2

88,0

87,8

88,4

90,0

612 000

551 040

Bergverksdrift og utvinning

93,3

91,7

94,8

95,3

96,1

97,7

99,7

99,6

100,5

99,9

100,8

102,7

102,1

1 035 840

1 057 920

Industri

90,2

90,0

90,5

90,0

90,5

91,3

92,0

92,4

92,3

92,7

93,0

93,2

93,4

687 120

642 000

Elektrisitetsforsyning mv.

93,6

93,3

93,8

91,7

91,9

92,0

92,2

92,0

92,8

93,0

93,4

94,2

94,3

937 080

883 800

Vann, avløp, renovasjon

104,5

106,0

105,4

104,9

105,5

105,0

106,0

107,5

108,3

107,5

108,6

107,6

107,9

619 920

669 000

Bygge- og anleggsvirksomhet

101,0

100,8

102,2

101,8

102,4

102,8

103,7

104,0

104,6

104,5

104,1

104,3

104,3

631 920

659 160

Varehandel mv.

82,7

82,7

82,2

82,4

82,8

83,0

83,3

83,4

83,4

83,5

83,7

83,9

84,9

646 920

549 360

Transport og lagring

89,3

90,7

91,0

89,7

90,9

91,5

92,3

92,3

92,6

94,2

93,8

94,0

95,1

659 640

627 120

Overnattings- og serveringsvirksomhet

91,0

91,8

90,0

92,1

92,0

92,6

93,4

93,7

93,4

93,1

92,1

92,8

93,6

477 480

447 000

Informasjon og kommunikasjon

85,4

85,4

85,4

84,8

85,5

86,2

86,3

87,0

86,8

87,5

87,6

87,8

88,0

907 320

798 120

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

70,6

70,4

70,6

68,7

69,3

69,4

70,2

72,2

72,8

73,9

73,6

74,4

77,3

1 071 360

828 240

Omsetning og drift av fast eiendom

86,0

82,6

82,6

82,2

82,0

81,9

81,6

84,0

83,5

84,2

83,4

84,4

85,7

844 080

723 360

Faglig, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting

77,8

79,0

79,3

79,2

80,7

81,4

81,7

82,2

82,3

83,0

82,4

83,6

84,5

892 440

753 840

Forretningsmessig tjenesteyting

90,5

91,6

90,7

90,4

91,6

92,0

91,2

91,8

91,5

89,5

90,4

90,3

88,0

613 800

540 360

Offentlig administrasjon og forsvar mm.

90,0

88,3

88,1

87,0

87,6

87,9

88,7

88,6

89,1

89,4

89,8

90,2

90,4

770 400

696 600

Undervisning

93,2

93,6

92,7

92,7

93,1

93,3

93,9

94,0

94,1

94,2

94,7

94,4

95,0

660 960

628 200

Helse- og sosialtjenester

86,7

87,6

87,8

87,5

88,6

87,9

88,1

88,8

87,9

88,0

88,2

88,1

88,7

683 400

606 000

Kultur, underholdning og fritid

88,1

89,8

90,3

89,7

90,4

90,8

90,9

91,0

90,8

91,2

91,3

90,6

91,5

611 160

558 960

Annen tjenesteyting

75,5

76,2

77,1

82,2

83,0

83,5

84,0

84,3

83,8

85,1

86,1

86,9

87,1

675 240

588 120

Kommuneforvaltningen i alt³

92,5

92,7

92,9

92,9

93,3

93,6

93,6

94,1

93,9

94,1

94,5

94,4

94,5

632 160

597 600

Skoleverket/undervisning³

95,1

95,4

95,6

95,6

96,1

96,3

98,1

98,3

96,4

96,8

97,1

96,9

97,3

638 640

621 120

Øvrige ansatte³

91,8

91,9

92,1

92,1

92,5

92,7

92,9

93,4

93,2

93,2

93,6

92,8

93,6

629 180

588 730

Staten (ekskl. helseforetak)

90,9

89,2

88,6

88,5

89,0

89,3

89,9

89,6

89,8

90,1

90,4

90,6

90,7

766 640

695 530

Helseforetak⁴

83,0

83,6

83,6

80,6

81,7

81,4

82,1

82,3

82,1

82,5

82,9

83,4

83,6

842 040

703 560

Alle næringer (heltids- og deltidsansatte)

85,8

86,2

86,1

85,3

86,1

86,7

87,1

87,6

87,8

87,5

87,9

87,6

88,3

713 520

630 360

¹ Månedslønn per september/november/desember.

² Brudd i statistikken i 2015.

³ Basert på tall fra KS t.o.m. 2019. For nye 2019-tall og utover er tallene fra SSB. I undergruppe til kommuneforvaltningen benyttes næringsgruppen 85 Undervisning f.o.m. nye 2019-tall.

⁴ På grunn av innføringen av a-ordningen er det brudd i statistikken i 2015. Fra og med 2015 baserer statistikken for helseforetakene seg på næringen Helsetjenester under Statlig forvaltning.

⁵ Fra og med 2019 er tellingstidspunktet november. Tidligere var september tellingstidspunkt.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Beregningsutvalget og KS

Tabell 4.13 Kvinners gjennomsnittslønn¹ i forhold til menns fordelt på utdanning, herunder fagutdanning og næring⁵. Heltidsansatte

Månedslønn*12

Antall arbeidsforhold med heltid

Andel kvinner 2023

2013

2014

2015

2015⁴

2016

2017

2018

2019

2019⁶

2020

2021

2022

2023

Menn 2023

Kvinner 2023

I alt 2021

I alt 2022

I alt 2023

Menn 2023

Kvinner 2023

Grunnskole

90,9

90,8

90,3

89,6

89,2

89,1

89,2

89,0

87,5

87,7

87,6

87,9

88,7

541 920

480 840

254 676

251 971

246 455

175 332

71 123

29

Industri

92,9

92,5

92,9

93,8

93,4

93,9

94,4

94,3

93,5

93,0

93,3

93,4

93,4

536 040

500 520

33 472

33 336

33 038

26 597

6 441

19

Bygge- og anleggsvirksomhet

103,8

102,1

103,9

105,4

102,6

102,7

101,1

101,7

103,5

102,3

100,0

98,8

98,6

500 160

492 960

41 795

41 978

40 451

37 837

2 614

6

Varehandel, mv.

87,0

88,6

87,0

90,9

90,8

91,2

91,4

91,3

86,3

87,1

87,8

89,0

90,2

558 840

504 240

48 493

46 857

45 971

32 236

13 735

30

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

80,1

83,4

86,3

81,3

83,2

81,7

84,4

84,3

78,0

82,2

83,6

85,2

85,8

778 320

667 440

1 850

1 926

1 952

1 027

925

47

Staten eksklusive helseforetak

92,0

89,3

87,6

92,0

92,5

92,5

94,5

93,8

94,8

94,6

94,1

94,9

93,5

608 760

569 280

6 074

5 866

5 794

3 211

2 583

45

Helseforetak

95,9

94,8

96,0

95,3

95,1

94,7

94,9

94,7

94,1

92,8

90,1

90,4

87,7

518 280

454 680

3 581

3 516

3 601

1 127

2 474

69

Kommune og fylkeskommune i alt2, 3

91,6

91,9

92,4

92,4

92,9

92,4

92,2

92,5

88,5

88,5

88,1

87,9

87,9

480 720

422 400

20 340

20 237

20 666

7 932

12 734

62

– Herav skoleverket/undervisning²

97,4

97,6

96,5

96,5

98,1

98,4

97,6

98,1

98,2

100,1

99,4

99,5

95,2

406 920

387 240

2 360

2 288

2 325

889

1 436

62

Videregående skole

84,1

83,9

83,4

83,2

83,6

83,8

83,6

83,6

83,1

83,3

83,4

83,2

83,6

693 840

576 960

661 943

671 458

677 808

477 492

200 316

30

Industri

89,1

89,5

89,2

89,9

90,3

90,6

90,9

90,7

89,9

90,2

90,1

90,1

90,0

671 880

604 440

93 475

94 454

95 594

79 821

15 773

16

Bygge- og anleggsvirksomhet

95,5

94,4

93,9

94,3

94,7

94,6

94,8

94,6

94,7

95,2

95,0

94,8

94,5

665 640

629 280

109 815

112 040

111 685

105 978

5 707

5

Varehandel, mv.

84,1

83,5

82,8

84,8

85,0

85,1

84,9

84,8

83,1

83,7

84,0

84,4

85,1

669 720

569 880

104 505

104 464

104 061

73 581

30 480

29

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

78,5

78,5

79,1

78,4

77,5

78,5

78,3

79,9

79,9

80,1

79,5

80,8

82,4

889 680

733 200

10 702

10 633

10 534

5 104

5 430

52

Staten eksklusive helseforetak

89,3

86,7

85,4

85,3

85,7

85,4

86,3

85,7

85,7

86,0

86,0

86,0

84,8

727 440

616 560

31 406

31 111

31 897

19 904

11 993

38

Helseforetak

87,8

88,5

87,7

86,2

86,5

86,1

86,2

85,7

85,6

86,4

85,1

85,7

86,2

636 960

549 240

15 630

16 081

16 643

5 700

10 943

66

Kommune og fylkeskommune i alt2,3

93,7

93,6

93,2

93,2

93,4

93,9

93,9

93,4

89,4

89,2

89,3

89,3

89,3

590 760

527 760

70 790

73 784

77 983

27 712

50 271

64

– Herav skoleverket/undervisning²

96,3

96,2

95,2

95,2

95,6

96,3

96,6

95,9

92,7

93,4

92,6

92,4

91,9

549 360

504 840

6 754

7 159

7 770

2 820

4 950

64

Videregående skole, herav fagutdanning

80,9

81,1

81,2

81,1

81,0

80,7

80,8

80,9

80,5

80,7

690 840

557 520

375 516

385 889

398 382

320 541

77 841

20

Industri

88,0

88,2

87,3

88,2

88,8

89,2

89,8

89,6

88,9

89,2

89,1

89,1

89,3

677 520

605 280

65 372

66 619

68 404

60 688

7 716

11

Bygge- og anleggsvirksomhet

90,6

90,0

88,4

90,0

89,8

90,1

91,3

90,0

90,5

90,9

90,5

90,4

90,0

676 080

608 760

84 553

86 493

86 693

84 401

2 292

3

Varehandel, mv.

86,6

85,2

84,2

86,0

86,1

86,2

85,9

85,5

84,6

84,9

85,1

85,0

84,8

654 720

555 360

51 909

52 834

53 801

44 678

9 123

17

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

81,4

82,1

82,5

80,7

81,7

81,0

79,2

80,1

81,3

81,2

79,6

81,6

81,8

816 000

667 800

1 626

1 779

1 871

1 152

719

38

Staten eksklusive helseforetak

87,1

84,9

82,8

83,0

83,1

82,6

83,5

83,6

83,1

84,0

84,5

84,9

84,0

713 400

599 040

11 242

11 472

12 754

9 718

3 036

24

Helseforetak

88,0

85,9

89,0

87,3

87,8

87,8

87,9

87,8

87,8

88,5

87,5

87,6

87,8

638 760

560 640

7 146

7 484

7 868

4 123

3 745

48

Kommune og fylkeskommune i alt2, 3

95,3

95,0

94,8

94,8

94,9

94,4

94,5

94,7

86,9

86,8

86,7

86,9

87,1

590 280

514 320

39 710

42 325

46 022

19 819

26 203

57

– Herav skoleverket/undervisning²

94,2

93,9

92,8

92,8

93,3

93,1

94,1

94,6

88,0

88,3

88,4

88,8

87,9

555 120

487 800

3 643

3 981

4 476

1 911

2 565

57

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

80,0

80,4

79,4

78,4

79,0

79,3

79,5

80,0

80,1

80,2

80,8

80,1

81,0

831 360

673 560

564 711

579 811

591 049

255 865

335 184

57

Industri

84,2

82,5

83,4

82,7

83,7

84,2

84,3

84,6

84,3

85,3

85,5

85,0

85,5

876 120

749 400

28 636

29 669

30 272

20 422

9 850

33

Bygge- og anleggsvirksomhet

87,5

86,4

85,2

86,4

86,1

86,3

87,0

86,7

88,6

89,9

89,8

89,6

90,2

857 160

773 280

16 678

17 280

17 128

13 090

4 038

24

Varehandel, mv.

77,3

79,5

77,1

79,8

79,8

79,2

79,8

79,9

78,9

79,4

79,7

80,0

81,3

828 000

672 960

36 724

37 251

37 910

20 887

17 023

45

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

71,2

70,3

70,5

68,5

68,9

69,1

69,9

72,4

73,1

74,1

74,1

74,3

77,2

1 060 440

818 520

20 390

21 340

22 243

12 252

9 991

45

Staten eksklusive helseforetak

91,3

88,7

87,6

87,5

87,5

87,5

87,7

87,4

87,5

87,7

87,6

87,5

87,3

778 440

679 920

58 850

59 030

58 977

29 460

29 517

50

Helseforetak

94,2

94,2

94,0

93,7

93,4

93,3

93,5

93,8

93,8

93,8

93,6

93,3

93,4

708 240

661 200

43 866

45 289

46 480

9 542

36 938

79

Kommune og fylkeskommune i alt2,3

94,3

94,3

94,3

94,3

94,5

94,5

94,4

94,9

93,3

93,5

94,1

94,0

94,0

678 180

637 680

170 186

172 239

175 649

42 045

133 604

76

– Herav skoleverket/undervisning²

97,9

97,8

97,8

97,8

97,8

97,8

97,9

98,0

96,5

96,8

97,3

96,9

97,2

665 280

646 560

70 029

69 380

68 866

20 257

48 609

71

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

81,7

81,4

80,8

80,0

80,8

81,2

81,1

81,2

81,6

81,7

81,6

81,4

82,1

1 013 040

831 600

297 786

313 557

330 074

162 070

168 004

51

Industri

83,2

82,3

83,8

82,0

83,5

84,0

84,1

84,5

84,1

84,6

84,6

84,6

84,9

1 070 760

908 880

16 535

17 328

17 628

11 644

5 984

34

Bygge- og anleggsvirksomhet

91,0

85,4

88,8

84,9

83,1

83,0

84,3

82,3

85,1

88,0

89,1

87,3

88,5

1 061 160

939 000

5 876

6 317

6 421

4 625

1 796

28

Varehandel, mv.

81,2

82,9

81,5

83,7

82,6

83,3

82,9

83,0

83,7

81,3

82,8

82,0

82,9

990 480

820 920

10 940

11 197

11 861

5 850

6 011

51

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

77,4

75,9

73,1

72,7

73,7

74,3

74,3

75,5

76,5

77,4

76,3

76,2

79,4

1 272 120

1 009 800

10 931

11 597

12 290

7 300

4 990

41

Staten eksklusive helseforetak

90,6

89,7

88,7

88,5

88,8

89,4

89,8

89,6

89,9

90,2

90,4

90,8

91,5

834 240⁷

763 080⁷

63 166

64 517

65 584

28 661

36 923

56

Helseforetak

80,4

80,7

82,3

78,6

79,2

79,2

79,6

79,8

80,2

79,9

80,2

80,3

80,7

1 184 160

955 200

25 752

26 575

27 637

9 371

18 266

66

Kommune og fylkeskommune i alt2, 3

94,3

94,4

94,4

94,4

94,9

95,0

95,1

95,0

93,1

93,0

93,3

93,3

93,7

777 480

728 280

48 275

51 548

57 148

17 307

39 841

70

– Herav skoleverket/undervisning²

96,9

97,0

97,1

97,1

97,5

97,6

97,8

98,0

97,1

97,2

97,2

97,4

97,6

721 920

704 520

22 322

24 094

27 253

8 242

19 011

70

Uoppgitt utdanning

88,3

90,7

90,9

92,7

93,5

94,0

95,7

96,2

96,9

96,3

580 200

558 720

124 316

142 403

142 096

113 739

28 357

20

Industri

92,4

94,3

95,3

95,9

95,5

94,6

93,6

95,0

94,7

95,3

546 360

520 440

15 530

16 934

18 804

15 312

3 492

19

Bygge- og anleggsvirksomhet

101,2

103,5

98,9

97,7

101,2

101,8

101,4

102,8

102,7

101,8

538 440

548 040

33 672

38 543

38 760

37 858

902

2

Varehandel, mv.

91,9

91,6

93,1

92,9

95,0

94,5

96,2

97,4

96,5

97,8

543 840

532 080

8 550

9 189

9 978

7 771

2 207

22

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

67,3

67,7

57,8

61,3

62,0

60,9

65,1

67,8

73,6

72,9

1 330 440

970 320

1 117

1 295

1 201

769

432

36

Staten eksklusive helseforetak

93,7

92,0

90,7

92,0

92,2

93,0

93,9

94,2

95,1

96,2

659 880

634 920

4 583

5 232

4 703

2 551

2 152

46

Helseforetak

80,4

80,8

80,3

81,9

78,2

79,4

82,0

82,3

80,2

81,0

851 880

690 240

975

1 092

910

363

547

60

Kommune og fylkeskommune i alt2,3

92,1

91,7

91,9

91,2

91,2

93,7

93,9

93,6

92,3

93,1

629 760

522 840

2 767

3 046

3 240

1 020

2 220

69

– Herav skoleverket/undervisning²

96,0

94,7

96,1

95,2

96,1

100,0

99,0

99,5

99,3

96,8

567 240

549 240

448

538

567

168

399

70

¹ Månedslønn per september/november/desember.

² Kilde: KS t.o.m. 2019. For nye 2019-tall og utover er tallene fra Statistisk Sentralbyrå. I undergruppe til kommuneforvaltningen benyttes næringsgruppen 85 Undervisning f.o.m. nye 2019-tall.

³ Ansatte i kraftforsyning og vann og avløp er ikke med i statistikkgrunnlaget.

⁴ Brudd i statistikken i 2015, med unntak av kommune/fylkeskommune og skoleverket.

⁵ For næringene industri, bygg- og anleggsvirksomhet, varehandel og finansierings- og forsikringsvirksomhet, er tallene kun for ansatte i privat sektor og off. eide foretak.

⁶ Tellingstidspunktet er november. Tidligere var september tellingstidspunkt. Metode for beregning av arbeidstid er også endret.

⁷ Tall for 2022 var feil i NOU 2023: 12. Tallene for 2023 er dermed ikke sammenliknbare med tallene i NOU 2023: 12.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Beregningsutvalget og KS

Tabell 4.14 Kvinners gjennomsnittslønn¹ i forhold til menns etter lengste utdanning. Heltids- og deltidsansatte hvor deltid er omgjort til heltidsekvivalenter

Månedslønn*12

Andel kvinner, prosent

Menn

Kvinner

2013

2014

2015

2015²

2016

2017

2018

2019

2019³

2020

2021

2022

2023

2023

2023

2023

Grunnskole

90,1

90,1

89,7

89,2

89,4

89,4

89,3

89,1

88,6

88,5

88,2

87,9

88,3

526 440

464 760

45

Videregående skole

82,7

82,3

82,1

81,8

82,3

82,3

82,2

82,2

82,1

82,1

82,1

81,7

82,0

677 400

555 720

42

Universitet/høgskole, t.o.m. 4 år

79,8

80,2

79,6

78,8

79,4

79,8

80,0

80,5

80,6

80,7

81,3

80,5

81,5

810 120

660 000

61

Universitet/ høgskole lengre enn 4 år

81,2

80,9

80,6

79,7

80,3

80,9

80,8

80,9

81,5

81,5

81,5

81,3

82,0

997 080

818 040

52

Heltids- og deltidsansatte i alt

85,8

86,4

86,1

85,3

86,1

86,7

87,1

87,6

87,8

87,5

87,9

87,6

88,3

713 520

630 360

48

¹ Månedslønn per september/november.

² Brudd i statistikken i 2015.

³ Tellingstidspunktet er november. Tidligere var september tellingstidspunkt.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Tabell 4.15 Kvinners gjennomsnittslønn¹ i forhold til menns fordelt på aldersgrupper. Heltidsansatte (Merknad: Tabellen skal sjekkes nærmere.)

Månedslønn*12

Andel kvinner, prosent

Menn

Kvinner

2013

2014

2015

2015²

2016

2017

2018

2019

2019³

2020

2021

2022

2023

2023

2023

2023

–24 år

91,6

91,4

93,3

92,9

93,0

93,0

93,6

93,9

91,2

91,5

91,5

92,5

93,3

450 360

420 000

32

25–29 år

92,6

92,5

92,7

93,2

94,3

94,3

94,7

95,2

94,9

94,9

95,4

94,8

95,1

600 480

571 200

43

30–34 år

91,3

92,2

91,0

91,0

91,5

92,2

92,3

92,6

92,8

92,8

93,3

92,9

93,6

670 560

627 960

42

35–39 år

88,9

89,4

88,6

88,0

89,0

89,3

89,8

90,1

91,1

90,6

90,9

90,6

91,3

726 360

663 120

42

40–44 år

87,5

88,0

87,1

85,9

86,4

87,0

87,7

88,3

89,5

89,2

89,4

89,1

90,0

771 000

693 840

41

45–49 år

86,9

87,3

86,2

85,1

85,7

86,1

86,4

86,7

87,7

87,3

87,5

87,4

88,2

806 160

711 240

41

50–54 år

84,5

85,2

85,4

83,7

85,0

85,4

86,0

86,1

87,0

86,8

87,0

86,6

87,1

827 760

720 960

41

55–59 år

82,7

83,4

82,9

81,7

82,4

83,3

84,0

84,8

85,5

85,9

86,6

86,2

87,2

826 080

720 000

40

60 år og over

82,5

82,7

82,4

82,0

83,2

83,5

83,6

83,8

84,2

84,3

84,6

85,0

86,0

821 760

706 800

36

I alt

87,9

88,4

87,7

86,9

87,6

88,1

88,5

88,9

89,4

89,3

89,6

89,5

90,2

733 080

661 440

40

¹ Månedslønn per september/november.

² Brudd i statistikken i 2015.

³ Tellingstidspunktet er november. Tidligere var september tellingstidspunkt.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Tabell 4.16 Gjennomsnittslønn¹ for heltidsansatte etter næring² og utdanningslengde³. Vekst fra året før i prosent

Andeler⁴ 2023

Vekst i prosent fra samme tidspunkt året før

Samlet vekst fra 2018 til 2023

Månedslønn *12 2023

2013

2014

2015

2016⁹

2017

2018

2019

2020¹²

2021

2022

2023

Industri i alt¹¹

100

4,0

2,7

2,6

1,3

2,4

2,9

3,3

1,4

3,9

5,3

5,1

20,5

686 040

Grunnskole

17

3,8

3,0

1,2

2,6

2,2

3,1

3,1

0,6

3,3

4,6

5,4

18,1

529 200

Videregående skole

49

3,9

3,0

2,2

1,4

2,4

3,1

3,6

0,7

3,7

5,2

5,6

20,1

660 720

av dette: Fagutdanning⁵

35

3,6

3,2

2,6

1,4

2,1

3,1

3,5

0,6

3,7

5,4

5,7

20,3

669 360

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

15

3,0

2,3

2,4

1,4

2,4

2,7

2,0

-0,1

3,1

5,1

4,4

15,3

834 840

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

9

2,7

0,9

1,7

0,6

2,8

2,7

2,5

-0,7

4,2

5,6

4,8

17,3

1 015 800

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

10

3,1

3,3

2,0

-0,3

2,6

2,4

3,7

2,8

4,8

5,6

4,1

22,7

541 560

Bygge- og anleggsvirksomhet i alt¹¹

100

3,2

2,9

3,0

3,4

2,7

2,8

3,0

2,5

3,7

4,9

5,4

21,0

635 040

Grunnskole

19

2,6

3,8

1,2

4,2

2,4

2,3

2,6

1,7

3,1

4,8

4,9

18,4

499 680

Videregående skole

52

3,6

3,5

2,4

2,6

3,0

3,3

3,0

1,7

3,3

5,1

5,1

19,5

663 840

av dette: Fagutdanning⁵

40

3,8

3,7

2,6

2,6

3,0

3,2

2,9

1,9

3,4

5,1

5,2

19,9

674 280

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

8

3,6

2,7

4,0

2,9

2,3

2,1

2,6

1,0

3,3

5,0

4,9

17,9

837 360

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

3

-1,0

5,1

1,2

2,0

2,2

1,1

3,2

-1,2

3,6

6,5

5,2

18,3

1 026 960

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

18

5,9

2,2

3,3

3,0

2,5

2,6

3,7

2,6

4,6

4,6

5,9

23,4

538 680

Varehandel i alt¹¹

100

3,5

1,6

3,3

2,7

2,8

2,7

3,4

3,8

5,1

4,8

4,7

23,7

650 520

Grunnskole

22

3,9

2,2

4,5

2,8

2,2

2,8

3,5

3,7

5,0

5,2

5,1

24,6

542 520

Videregående skole

50

3,2

2,4

3,3

2,4

2,8

2,6

3,3

2,8

4,8

4,5

4,7

21,8

640 440

av dette: Fagutdanning⁵

26

3,3

4,2

2,5

2,5

2,7

2,8

3,4

2,6

4,6

4,3

5,0

21,5

637 920

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

18

3,2

-0,2

2,1

1,8

2,6

1,9

2,6

2,8

4,6

4,1

3,8

19,3

758 400

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

6

1,4

0,7

1,0

1,0

2,0

2,3

3,5

3,2

5,0

5,1

3,9

22,5

904 560

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

5

3,3

1,6

6,4

3,6

2,4

2,5

4,2

5,6

5,5

3,7

3,4

24,5

541 320

Finanstjenester i alt6, 11

100

4,6

4,2

4,0

3,1

2,8

3,3

4,5

2,4

4,6

5,6

2,9

21,6

972 120

Grunnskole

4

6,4

0,2

3,7

2,0

3,0

1,8

6,2

-0,2

3,3

3,8

5,7

20,0

725 760

Videregående skole

22

4,9

3,8

4,5

3,6

1,9

3,6

6,0

2,5

3,9

5,6

3,2

23,1

809 040

av dette: Fagutdanning⁵

4

4,7

3,4

3,7

2,7

3,5

3,3

5,8

1,6

3,9

4,9

3,2

20,8

759 120

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

46

3,7

3,9

2,2

1,8

1,6

2,4

2,9

1,1

3,7

5,0

2,4

15,9

951 720

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

25

4,2

4,4

4,4

0,9

1,4

3,1

3,5

1,8

5,4

5,9

2,6

20,8

1 165 560

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

2

8,8

1,3

8,0

16,6

19,6

-4,0

1,6

14,1

1,1

1,0

2,5

21,3

1 200 840

Statsansatte i alt

100

3,6

3,2

2,9

1,7

2,7

2,3

4,4

1,4

3,6

4,6

6,8

21,7

744 360

Grunnskole

3

3,7

3,6

3,7

0,3

2,9

1,7

4,3

1,9

3,1

5,6

6,7

20,7

546 480

Videregående skole

19

4,0

3,1

3,4

1,4

2,9

2,2

4,8

1,7

3,5

6,4

7,5

23,7

649 200

av dette: Fagutdanning⁵

8

4,1

3,6

3,9

1,9

3,0

2,4

4,2

1,2

3,6

2,2

7,2

21,2

653 880

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

35

3,6

3,0

2,2

1,5

2,7

2,5

4,2

1,4

3,1

4,5

6,7

21,0

703 320

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

39

2,7

2,9

2,2

1,0

2,4

2,0

3,7

0,8

3,8

3,8

6,5

19,8

865 080

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

3

4,1

4,1

3,9

2,3

1,6

1,7

3,8

3,3

2,6

5,3

3,9

21,0

665 760

Kommune og fylkeskommune⁷

100

1,8

4,6

2,3

2,7

3,0

2,3

3,7

0,7

4,6

2,6

6,8

19,6

627 480

Grunnskole

6

2,6

4,3

2,6

3,1

3,1

1,9

3,0

0,7

3,4

4,0

7,0

19,4

444 840

Videregående skole

23

1,7

4,4

2,0

2,4

2,5

2,2

4,1

0,4

4,2

3,2

6,1

19,1

550 080

av dette: Fagutdanning⁵

14

1,2

4,3

2,2

2,1

2,6

2,0

3,4

0,7

4,2

3,3

6,2

19,1

546 960

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

52

1,4

4,3

2,1

2,5

2,7

2,0

3,7

0,3

4,6

2,0

7,0

18,8

647 520

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

17

1,4

4,3

2,1

2,0

2,6

1,9

3,2

0,3

4,1

2,5

6,3

17,5

743 160

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

1

2,5

5,3

2,8

4,3

3,6

3,6

6,3

3,8

5,6

3,4

2,5

23,5

535 080

Herav:

– Skoleverket i alt/undervisning⁷

100

1,4

4,4

2,1

2,5

2,7

2,1

3,3

0,4

4,8

1,2

7,7

18,5

651 120

Grunnskole

2

2,7

4,2

2,2

2,4

2,4

1,9

1,9

0,4

3,2

5,4

7,3

19,3

394 800

Videregående skole

7

3,4

4,5

1,8

2,4

2,4

1,9

4,2

-0,3

4,2

2,0

6,1

17,2

521 040

av dette: Fagutdanning⁵

4

1,6

4,2

3,1

2,0

2,3

1,6

3,3

-0,1

4,3

2,5

6,6

17,6

516 480

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

64

1,2

4,3

1,9

2,4

2,6

2,0

3,3

0,3

4,8

0,9

8,0

18,2

652 080

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

26

0,8

4,9

1,8

1,9

2,3

1,7

2,9

-0,2

4,3

1,2

7,0

16,1

709 800

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

1

2,9

2,5

1,0

3,8

4,2

3,2

3,1

2,5

4,6

2,9

1,9

15,9

554 520

– Kommune og fylkeskommune ekskl. skoleverket/undervisning⁷

100

2,0

4,8

2,5

2,8

3,3

2,5

4,0

0,9

4,5

3,3

6,3

20,4

616 440

Grunnskole

8

2,6

4,3

2,7

3,2

3,2

1,8

3,1

0,7

3,4

3,8

7,0

19,2

451 080

Videregående skole

31

1,5

4,4

2,1

2,4

2,5

2,2

4,0

0,5

4,2

3,3

6,1

19,4

553 320

av dette: Fagutdanning⁵

18

1,1

4,4

2,0

2,2

2,6

2,1

3,4

0,8

4,1

3,4

6,2

19,3

550 200

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

47

1,8

4,4

2,4

2,6

3,0

2,2

4,2

0,3

4,6

2,8

6,3

19,4

644 520

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

13

2,6

3,3

2,3

1,9

2,9

2,4

3,6

0,6

3,9

3,7

5,9

19,0

773 520

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

1

2,5

5,9

3,1

4,4

3,5

3,7

7,3

-1,0

5,9

3,4

2,6

19,3

531 000

-

Helseforetak⁸

100

2,6

3,9

2,2

1,5

4,2

4,3

2,0

0,9

5,2

4,5

6,2

20,2

753 240

Grunnskole

4

3,0

2,6

0,3

2,0

2,4

4,7

-0,4

1,5

3,9

5,7

5,0

16,7

474 600

Videregående skole

17

3,7

3,5

2,3

2,5

2,6

4,0

0,9

1,8

3,9

6,7

5,9

20,6

579 240

av dette: Fagutdanning⁵

8

3,6

4,1

3,7

1,1

2,4

2,6

3,9

1,0

3,7

6,4

5,4

19,3

601 560

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

49

4,0

2,6

4,0

2,9

2,1

3,2

4,5

1,9

5,5

4,6

5,6

19,5

670 800

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

29

4,9

1,2

3,0

0,6

-0,6¹⁰

4,6

2,7

1,9

5,2

3,6

6,6

18,5

1 032 840

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

1

6,8

1,0

2,4

11,8

0,6

1,7

5,5

1,1

2,1

1,4

7,7

17,0

754 680

Alle næringer

100

3,5

3,7

3,1

2,7

1,8

2,4

2,9

3,6

4,4

4,7

5,9

22,6

704 040

Grunnskole

12

3,2

3,4

2,7

2,1

2,3

2,1

2,5

3,3

3,7

5,0

5,8

21,4

524 280

Videregående skole

34

2,9

4,2

3,2

2,7

1,7

2,4

3,0

3,5

3,9

4,8

5,6

20,9

657 840

av dette: Fagutdanning⁵

20

1,2

2,4

3,0

3,5

3,9

4,8

5,6

20,6

664 800

Universitet eller høyskole, t.o.m. 4 år

30

3,2

2,9

3,2

1,7

1,2

2,2

2,8

3,3

4,2

4,0

5,8

19,6

741 840

Universitet eller høyskole, lengre enn 4 år

17

1,8

3,0

2,4

1,9

0,3

2,1

2,6

3,3

4,5

4,5

5,4

19,6

920 640

Uoppgitt eller ingen fullført utdanning

7

2,1

2,9

0,9

2,8

0,4

2,5

2,3

4,3

5,4

5,3

4,3

26,0

575 880

¹ Månedslønn per september/november/desember.

² Standard for næringsgruppering (SN2007).

³ Standard for utdanningsgruppering (NUS2000). Med unntak av tall fra kommune og skoleverk t.o.m. 2019, er månedslønnen basert på utdanningslengden registrert året før.

⁴ Andeler arbeidsforhold med heltid. Prosent.

⁵ Som fagutdannet regnes: a) alle som har fagutdanning med godkjent fagbrev eller svenneprøve i henhold til Lov om fagopplæring i arbeidslivet som fullførte utdanning i henhold til register for befolkningens høyeste utdanning (BHU), og b) alle som har bestått teknisk fagskole som høyeste fullførte utdanning i henhold til register for BHU.

⁶ Omfatter bank og forsikring og annen finansiell tjenesteyting.

⁷ Kilde: KS t.o.m. 2019. Fra 2020 er tallene fra Statistisk Sentralbyrå. I undergruppe til kommuneforvaltningen benyttes næringsgruppen 85 Undervisning f.o.m. 2020-tall.

⁸ Fra og med lønnsveksttallet for 2016 baserer statistikken for Helseforetakene seg på næringen «Helsetjenester» under Statlig forvaltning.

⁹ Lønnsveksttallet fra og med 2016 er basert på datamaterialet fra a-ordningen unntatt for kommunene jf. tabellnote 7.

¹⁰ For ansatte i konflikt i helseforetakene i 2016 ble virkningstidspunktet for lønnstillegg forskjøvet. Derfor er ikke lønnstillegget inkludert i lønnstallet for 2016. Dette, i tillegg til strukturelle endringer, har bidratt til at lønnsveksten for ansatte med mer enn 4 år lengre utdanning var negativ i 2016.

¹¹ Inkluderer privat sektor og offentlig eide foretak.

¹² Tellingstidspunktet er november. Tidligere var september tellingstidspunkt.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og KS

Tabell 4.17 Gjennomsnittlig kapitalinntekt¹ for yrkestilknyttede². Desilfordelt etter inntekt etter skatt. Andeler i prosent og nivå i 2022-kroner. 2012 og 2022

2022 Desil

Renteinntekter

Aksjeutbytte³

Realisasjonsgevinst/tap

Andre kapitalinntekter

Kapitalinntekter i alt

Nivå i 2022-kroner

Andel

1

2 700

2 800

-18 200

-100

-12 700

-3,1

2

1 600

400

-1 200

600

1 500

0,4

3

1 900

400

-900

1 000

2 400

0,6

4

2 100

600

-600

1 300

3 400

0,8

5

2 300

800

-400

1 800

4 400

1,1

6

2 500

1 200

-200

2 400

6 000

1,5

7

2 800

1 900

200

3 600

8 500

2,1

8

3 300

3 900

1 000

5 600

13 900

3,4

9

4 200

10 100

4 000

9 000

27 400

6,7

10

9 700

227 900

93 600

24 900

356 000

86,7

Herav desil 10 delt opp i persentilene:

91/92

5 100

21 800

9 400

13 200

49 500

2,8

93/94

5 700

30 800

16 000

15 500

68 000

3,8

95/96

6 400

49 800

24 500

18 000

98 700

5,5

97/98

8 300

103 900

47 800

24 600

184 500

10,4

99

11 700

248 600

109 700

34 600

404 600

11,4

100

34 000

1 617 700

630 800

71 900

2 354 300

66,1

Alle desiler

3 300

25 000

7 700

5 000

41 100

100,0

2012 Desil

1

3 100

1 000

-11 800

500

-9 400

-2,9

2

2 700

200

-700

400

3 400

1,0

3

3 100

300

-500

500

4 400

1,3

4

3 500

400

-500

700

5 500

1,7

5

3 900

600

-400

900

6 500

2,0

6

4 400

800

-400

1 200

7 800

2,4

7

5 100

1 200

-200

1 700

10 200

3,1

8

6 100

2 600

-100

2 800

15 000

4,6

9

8 100

6 700

1 000

4 800

26 900

8,2

10

18 200

121 400

39 200

17 500

256 900

78,5

Herav desil 10 delt opp i persentilene:

91/92

10 000

13 800

2 400

6 800

43 100

3,4

93/94

11 400

19 500

3 900

8 100

56 100

4,4

95/96

13 100

32 500

7 100

10 500

82 600

6,4

97/98

16 800

64 500

16 200

15 900

148 300

11,5

99

23 600

154 300

39 000

23 900

314 800

12,3

100

56 300

799 200

294 200

68 800

1 593 500

62,0

Alle desiler

5 800

13 500

2 600

3 100

32 700

100,0

¹ Kapitalinntekter er her definert som brutto renteinntekter, utbytte, netto realisasjonsgevinster og inntekt ved utleie.

² Yrkestilknyttede er definert som personer med de sosioøkonomiske statusene lønnstaker og selvstendig næringsdrivende med yrkesinntekt inkl. dagpenger, sykepenger og foreldrepenger på minst 60 prosent av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn. Disse utgjorde 2 017 821 personer i 2012 og 2 253 970 personer i 2022.

³ Omfatter skattepliktig utbytte samt skattefritt utbytte og gevinst.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

Tabell 4.18 Sammensetning av inntekt innenfor de ulike desilene for pensjonister og trygdede¹. Andel i prosent av samlet inntekt før skatt der ikke annet framgår. Nivå i 2022-kroner. Desilfordelt etter inntekt etter skatt. 2012 og 2022

2022 Desil

Lønnsinntekt²

Næringsinntekt

Kapitalinntekt³

Dagpenger, sykepenger og foreldrepenger

Overføringer⁴

Samlet gj.sn inntekt før skatt, nivå

Skatt mm.

Inntekt etter skatt

1

4,1

-0,8

-5,3

0,9

101,2

173 600

12,6

87,4

2

1,9

-0,1

1,0

0,5

96,6

252 500

9,4

90,6

3

1,9

0,0

1,2

0,4

96,5

282 000

10,7

89,3

4

1,9

0,1

1,3

0,4

96,4

311 600

13,6

86,4

5

2,6

0,1

1,5

0,4

95,3

338 900

15,3

84,7

6

3,0

0,2

1,7

0,5

94,7

368 800

16,7

83,3

7

3,1

0,3

1,9

0,5

94,3

404 400

18,2

81,8

8

3,5

0,4

2,3

0,5

93,3

447 100

19,7

80,3

9

5,5

0,7

3,4

0,7

89,6

515 200

21,5

78,5

10

8,3

1,6

21,8

0,6

67,7

879 600

27,6

72,4

Alle

4,3

0,5

6,0

0,5

88,6

397 400

18,8

81,2

2012 Desil

1

3,4

-1,2

-3,2

0,9

100,1

165 500

8,5

91,5

2

2,1

-0,1

2,7

0,7

94,6

226 700

5,6

94,4

3

2,2

0,0

3,0

0,6

94,2

257 500

7,0

93,0

4

2,5

0,1

3,0

0,5

93,9

287 300

9,5

90,5

5

3,0

0,1

3,0

0,5

93,4

318 400

11,8

88,2

6

3,3

0,2

3,2

0,6

92,8

351 000

13,9

86,1

7

3,5

0,2

3,4

0,6

92,2

388 700

16,0

84,0

8

4,3

0,4

3,9

0,7

90,8

434 600

17,8

82,2

9

5,7

0,6

4,7

0,8

88,2

503 400

20,0

80,0

10

9,1

1,6

16,9

0,6

71,8

812 600

26,5

73,5

Alle

4,8

0,5

6,1

0,6

88,0

374 600

16,4

83,6

¹ Omfatter personer med sosioøkonomisk status pensjonist/trygdet. Dette var en gruppe på 1 165 389 personer i 2012 og 1 379 965 personer i 2022

² Lønnsinntekt er definert som kontantlønn og naturalytelser.

³ Kapitalinntekter er her definert som brutto renteinntekter, utbytte, netto realisasjonsgevinster og inntekt ved utleie.

⁴ Overføringer eksklusiv dagpenger, sykepenger og foreldrepenger.

Kilde: Statistisk sentralbyrås inntekts- og formuesstatistikk for husholdninger

Tabell 4.19 Fordelingen av samlet lønn per heltidsekvivalent for ansatte uten lærlinger

Andel¹

Lønnsnivå

Årlig vekst

2018

2019

2020

2021

2022

2023

2023²

2017–2023³

Alle

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

682 800

4,2

Desil 1

5,6

5,6

5,6

5,5

5,5

5,6

379 100

4,0

Desil 2

6,8

6,8

6,8

6,8

6,7

6,8

461 300

4,1

Desil 3

7,4

7,4

7,4

7,4

7,4

7,4

504 400

4,0

Desil 4

8,0

8,0

8,1

8,0

8,0

8,0

548 700

4,1

Desil 5

8,7

8,7

8,7

8,7

8,6

8,7

591 300

4,1

Desil 6

9,3

9,4

9,4

9,3

9,3

9,3

636 300

4,1

Desil 7

10,1

10,1

10,1

10,1

10,1

10,1

690 700

4,1

Desil 8

11,2

11,2

11,2

11,2

11,2

11,2

765 200

4,2

Desil 9

13,0

13,1

13,1

13,1

13,1

13,1

895 000

4,3

Desil 10

19,8

19,8

19,7

19,9

20,1

19,9

1 355 800

4,2

Gini-koeffisient

0,201

0,202

0,201

0,204

0,206

0,204

Persentil 91

1,5

1,5

1,5

1,5

1,5

1,5

1 011 300

4,2

Persentil 92

1,5

1,5

1,5

1,5

1,5

1,5

1 043 500

4,2

Persentil 93

1,6

1,6

1,6

1,6

1,6

1,6

1 080 800

4,2

Persentil 94

1,6

1,6

1,6

1,6

1,7

1,7

1 123 800

4,2

Persentil 95

1,7

1,7

1,7

1,7

1,7

1,7

1 178 000

4,3

Persentil 96

1,8

1,8

1,8

1,8

1,8

1,8

1 238 600

4,2

Persentil 97

1,9

1,9

1,9

1,9

2,0

1,9

1 324 700

4,2

Persentil 98

2,1

2,1

2,1

2,1

2,1

2,1

1 444 800

4,2

Persentil 99

2,4

2,4

2,4

2,4

2,4

2,4

1 640 400

4,3

Persentil 100

3,6

3,6

3,6

3,7

3,8

3,6

2 471 700

4,3

Menn

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100

722 800

4,1

Desil 1

5,4

5,4

5,4

5,4

5,4

5,4

389 800

4,1

Desil 2

6,5

6,5

6,5

6,5

6,5

6,5

472 400

4,1

Desil 3

7,2

7,2

7,2

7,2

7,1

7,2

516 900

4,0

Desil 4

7,8

7,8

7,8

7,8

7,7

7,8

561 600

4,0

Desil 5

8,4

8,4

8,5

8,4

8,4

8,4

608 200

4,1

Desil 6

9,2

9,2

9,2

9,2

9,1

9,2

662 700

4,1

Desil 7

10,1

10,1

10,1

10,1

10,1

10,1

729 800

4,1

Desil 8

11,3

11,4

11,4

11,3

11,4

11,4

822 600

4,1

Desil 9

13,4

13,5

13,4

13,4

13,4

13,4

971 800

4,1

Desil 10

20,7

20,6

20,5

20,8

20,9

20,6

1 492 200

4,1

Gini-koeffisient

0,219

0,219

0,218

0,221

0,222

0,220

Kvinner

100,0

100,0

100,0

100,0

100,0

100

633 800

4,3

Desil 1

5,9

5,9

5,9

5,8

5,8

5,8

368 900

4,0

Desil 2

7,2

7,1

7,1

7,1

7,1

7,1

448 300

4,0

Desil 3

7,9

7,9

7,9

7,8

7,8

7,7

491 100

3,9

Desil 4

8,5

8,4

8,5

8,4

8,4

8,4

532 700

4,2

Desil 5

9,1

9,1

9,1

9,1

9,1

9,1

575 200

4,2

Desil 6

9,7

9,8

9,7

9,7

9,7

9,7

612 600

4,1

Desil 7

10,4

10,4

10,4

10,4

10,3

10,4

656 300

4,2

Desil 8

11,2

11,2

11,2

11,2

11,2

11,2

710 100

4,2

Desil 9

12,5

12,5

12,5

12,6

12,6

12,6

799 800

4,5

Desil 10

17,6

17,7

17,7

17,9

18,1

18

1 143 200

4,8

Gini-koeffisient

0,169

0,171

0,171

0,175

0,177

0,176

¹ Andel av samlet lønnssum i prosent.

² Gjennomsnittlig årlig lønn (månedslønn*12) per november. Per heltidsekvivalent.

³ Gjennomsnittlig årlig vekst i prosent.

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 4.20 Bidrag til veksten i gjennomsnittlig lønn i alt, av lønnsvekst i næringsgrupper og endret sammensetning etter næringsgrupper¹.1 Mai 2022 til mai 2023 og november

Mai 2022–Mai 2023

November 2022–November 2023

Lønnsbidrag
Sammensetningsbidrag
Samlet bidrag

Lønnsbidrag
Sammensetningsbidrag
Samlet bidrag

Jordbruk, skogbruk og fiske
0,06
0,00
0,06

0,07
0,00
0,07

Bergverksdrift og utvinning
0,15
0,06
0,21

0,23
0,06
0,30

Industri
0,41
0,00
0,41

0,45
0,00
0,45

Kraftforsyning, vann, avløp, renovasjon
0,09
0,01
0,10

0,12
0,01
0,13

Bygge- og anleggsvirksomhet
0,46
0,00
0,46

0,53
0,00
0,53

Varehandel
0,36
0,00
0,36

0,49
0,00
0,49

Transport og lagring
0,24
0,00
0,23

0,25
0,00
0,25

Overnattings- og serveringvirksomhet
0,12
0,01
0,13

0,13
0,03
0,16

Informasjon og kommunikasjon
0,28
0,05
0,33

0,33
0,02
0,34

Finansierings- og forsikringsvirksomhet
-0,03
0,05
0,02

0,09
0,03
0,12

Faglig, vit. og teknisk tjenesteyting og Eiendomsdrift
0,32
0,05
0,38

0,39
0,04
0,43

Forretningsmessig tjenesteyting
0,25
0,04
0,29

0,38
0,04
0,42

Offentlig administrasjon etc
0,36
0,00
0,36

0,53
0,00
0,53

Undervisning
0,41
-0,01
0,40

0,55
-0,01
0,54

Helse- og sosialtjenester
0,83
-0,04
0,79

1,14
-0,04
1,10

Personlig tjenesteyting
0,14
0,00
0,14

0,18
0,00
0,18

Øvrige næringer og uoppgitt
0,00
0,01
0,01

0,00
0,00
0,00

I alt
4,47
0,21
4,67

5,85
0,19
6,04

¹ Bidrag i alt er sum over bidragene for hver næringsgruppe

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Tabell 4.21 Samlet vekst i gjennomsnittlig lønn, og herav lønnseffekt og sammensetningseffekt i 2023 fra samme måned året før¹

Lønnsbidrag

Sammensetningsbidrag

Samlet bidrag

Januar

4,1

0,1

4,2

Februar

4,1

0,1

4,2

Mars

3,9

0,2

4,1

April

3,8

0,2

4,0

Mai

4,5

0,2

4,7

Juni

5,3

0,3

5,6

Juli

5,7

0,3

6,0

August

5,8

0,2

6,0

September

5,6

0,2

5,8

Oktober

5,9

0,2

6,1

November

5,9

0,2

6,0

Desember

5,4

0,2

5,5

Året 2023

5,0

0,2

5,2

¹ Etterbetalinger holdes utenfor ved dekomponering av lønnsveksten.

Kilde: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Vedlegg 5
Institusjonelle trekk ved lønnsdannelsen i Norge

I dette vedlegget gjennomgås organisasjonsgrader både på arbeidstaker- og arbeidsgiversiden, ulike systemer for tariffavtaler og omfanget av tariffavtaledekning. Det gis også en oversikt over store tariffavtaler etter næring/sektor.

5.1 Organisasjonsgrader på arbeidstakersiden

Organisasjonsgraden på arbeidstakersiden defineres vanligvis som antall lønnstakere som er medlem av en arbeidstakerorganisasjon delt på antall lønnstakere i alt. Andre medlemmer, som selvstendig næringsdrivende og ikke-yrkesaktive, telles ikke med. Organisasjonsgraden i Norge er beregnet til rundt 50 prosent i 2021, og har i hovedsak vært stabil de siste 15 årene. Nivået er lavere enn på 1980-tallet og første halvdel av 1990-tallet. Utviklingen i andelen organiserte arbeidstakere totalt og i de ulike arbeidstakerorganisasjonene siden 1972 vises i figur 5.1. Organisasjonsgraden er lavere enn i de andre nordiske landene, men høyere enn i andre vestlige land.

De ansatte er organiserte i ulike forbund som er tilsluttet de fire hovedorganisasjonene LO, Unio, YS og Akademikerne, samt en del mindre, frittstående forbund, jf. tabell 5.1.

Tall for organisasjonsgraden varierer noe etter hvordan den måles. Tall fra Fafo basert på medlemstall viser en organisasjonsgrad på 49,9 prosent i 2021.[87] Statistikken fra SSB over medlemstall viser at andelen organiserte (yrkesaktive medlemmer) var 50,8 prosent i 2022, der også selvstendig næringsdrivende medlemmer skal være innrapportert som yrkesaktive for noen. Fafo og SSB har samme antall yrkesaktive medlemmer for LO og YS, mens Fafo har lavere tall enn SSB for Unio og Akademikerne. Forskjellen skyldes i hovedsak at Fafo har korrigert for selvstendig næringsdrivende.

Merk også at det er forskjeller mellom arbeidstakerorganisasjonene i hvordan en skiller mellom yrkesaktive og ikke-yrkesaktive medlemmer. For LO er fullt betalende medlemmer fra 2017 brukt for yrkesaktive, noe som innebar at tallet for yrkesaktive medlemmer ble lavere enn ved tidligere metode. Målt organisasjonsgrad for LO ble dermed også lavere enn før endringen. Ut fra LOs størrelse ga dette et brudd også i tidsserien for organisasjonsgraden i alt på arbeidstakersiden i Norge. Fafo har med bakgrunn i endringen revidert tallene for perioden fra år 2000. En del medlemmer som kortvarig er uten arbeid, er nå ikke med i tallene for yrkesaktive i LO. Dette er et strengere kriterium enn det som vanligvis legges til grunn.

Fafo reviderte i 2017 tallene for antall organiserte for perioden 2000–2016.[88] I Nergaard (2020)[89] er tallgrunnlaget for Akademikerne revidert tilbake til år 2000. Fafo legger nå til grunn den definisjonen av yrkesaktive medlemmer som Akademikerne fra og med 2016 benytter ved rapporteringen til SSB. Det samme gjelder for Unio, der en mindre gruppe yrkesaktive uten arbeidsforhold i Norsk Sykepleierforbund nå inkluderes for å sikre mest mulig likhet. For frittstående forbund innebærer omleggingen i SSB, som nå også innhenter tall for antall yrkesaktive medlemmer, bedre statistikk enn tidligere. Endringene betyr at organisasjonsgraden er høyere enn tidligere anslått, om lag et halvt prosentpoeng for 2018. Medlemstallet økte i alle de fire hovedorganisasjonene fra 2018 til 2019, ifølge de reviderte tallene.

Videre er det et brudd i 2021 da SSB gjorde vesentlige endringer i AKU. Disse ga et høyere anslag for antall sysselsatte samtidig som flere av de sysselsatte ble definert som lønnstakere og færre som selvstendig næringsdrivende. Endringene i antall lønnstakere er betydelig lavere i den registerbaserte sysselsettingsstatistikken og nasjonalregnskapet. Hadde disse vært lagt til grunn, ville organisasjonsgraden vært noenlunde stabil eller svakt økende fra 2020 til 2021.

Figur 5.1 Antall og andel² organiserte arbeidstakere totalt og i de ulike arbeidstakerorganisasjonene. 1972/2001–2022. Yrkesaktive medlemmer¹

¹ Brudd i statistikken i år 2000, jf. omtalen i teksten.

² Prosent av totalt antall lønnstakere ifølge AKU. Det er et brudd i AKU i 2021 som medfører en oppjustering av antall lønnstakere. Deler av nedgangen fra 2020 til 2021 kan forklares med antall lønnstakere i AKU øker grunnet omleggingen. Beskrivelse av brudd i sentrale variabler i AKU (ssb.no) https://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/sysselsetting/statistikk/arbeidskraftundersokelsen/artikler/beskrivelse-av-brudd-i-sentrale-variabler-i-aku

Kilde: Nergaard (2024)

Tabell 5.1 Medlemstall totalt i de fire hovedorganisasjonene og i frittstående forbund per 31.12. og andelen yrkesaktive medlemmer

Medlemstall totalt

Yrkesaktive medlemmer¹

Andelen yrkesaktive medlemmer

Yrkesaktive medlemmer som andel av alle lønnstakere. Prosent

2022

2012

2022

2022

2012

2022

Landsorganisasjonen (LO)

992 763

591 276

636 455

64,1

24,7

23,4

Unio

396 330

234 884

277 789

70,1

9,8

10,2

YS

235 649

162 319

153 042

64,9

6,8

5,6

Akademikerne

255 006

121 088

186 690

73,2

5,1

6,9

Frittstående forbund2, 3

139 848

92 000

103 000

73,7

3,8

3,8

I alt³

2 019 596

1 201 567

1 356 976

67,2

50,1

49,9

MEMO:

I alt, Statistisk sentralbyrå³

2 019 596

1 380 155

68,3

50,8⁴

¹ Tallene er fra Fafo/Nergaard (2023) og omfatter medlemmer som er yrkesaktive lønnstakere, dvs. selvstendig næringsdrivende er holdt utenom. Gjelder ikke tallene i nederste rad, som er fra Statistisk sentralbyrå

² Av de frittstående er Norges Ingeniør- og Teknologiorganisasjon (NITO) den største organisasjonen med 100 634 medlemmer totalt i 2022, herav 71 952 yrkesaktive.

³ For 2020–2022 mangler tall for Den norske jordmorforening. Tall for 2019 er derfor lagt til grunn og inkludert.

⁴ Andel av samme lønnstakerpopulasjon som over, dvs. at selvstendig næringsdrivende ikke inngår i nevner.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Nergaard (2024)

I tidligere rapporter, senest i NOU 2019: 6, har utvalget redegjort for en alternativ beregning ut fra personer med fagforeningsfradrag i skattemeldingen. Dette gir et høyere estimat for antall organiserte, men om lag samme organisasjonsgrad. I Nergaard (2022) benyttes også en slik tilnærming som gir en beregnet organisasjonsgrad på 49,8 prosent for 2019, mot 50,2 prosent basert på medlemstall. En tilleggsundersøkelse til Arbeidskraftundersøkelsen (AKU) i 4. kvartal 2017 ga en organisasjonsgrad på 51,7 prosent.

Organisasjonsgraden er størst i offentlig sektor med om lag 80 prosent, og under 40 prosent i privat sektor. Basert på registerbaserte tall for 2020 viser Nergaard (2022) at organisasjonsgraden er særlig lav innen eiendomsdrift og overnatting og servering (19 prosent), men også lav innen primærnæringene (24 prosent), varehandel (25 prosent) og bygge- og anleggsvirksomhet (31 prosent). Andelene er høyere innenfor transport og i industrien, der om lag halvparten av de ansatte er organisert. Organisasjonsgraden er særlig lav blant unge, innvandrere med kort botid i Norge og ansatte i små deltidsstillinger, og øker med utdanningsnivå.

5.2 Organisasjonsgrader på arbeidsgiversiden

Arbeidsgiversiden i Norge består av fem store aktører. I privat sektor og offentlig eide selskaper er Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), Arbeidsgiverforeningen Spekter og Hovedorganisasjonen Virke de mest sentrale. I offentlig sektor er KS arbeidsgiverpart i kommunene, fylkeskommunene (utenom Oslo kommune) og kommunale foretak, mens Digitaliserings- og forvaltningsdepartementet (tidligere Kommunal- og distriktsdepartementet) er arbeidsgiverpart i staten.

I offentlig sektor har alle virksomheter tariffavtale. I privat sektor har ikke alle virksomheter som er medlem av en arbeidsgiverorganisasjon, tariffavtale, se tabell 5.2. I NHOs medlemsbedrifter arbeider i overkant av 70 prosent av de ansatte i en bedrift med tariffavtale. Blant Virkes medlemsbedrifter er andelen 49 prosent. Andel ansatte i alle medlemsvirksomheter har gått ned siden 2012. Andelen av alle arbeidstakere som er omfattet av tariffavtale er omtalt i avsnitt 5.3.3.

Tabell 5.2 Ansatte¹ i staten og i medlemsvirksomheter i arbeidsgiverorganisasjoner per 31.12.

Antall ansatte. 1 000 personer

Ansatte i virksomheter med tariffavtale i prosent av ansatte i alle medlemsvirksomheter

Alle

Virksomheter med tariffavtale

2012

2022

2012

2022

2012

2022

Næringslivets Hovedorganisasjon

576

711

428

520

74

73

Kommunesektoren²

448

505

448

505

100

100

Hovedorganisasjonen Virke3, 4

211

307

95

151

45

49

Arbeidsgiverforeningen Spekter

189

232

187

230

99

99

Staten som arbeidsgiver⁵

149

156

149

156

100

100

Øvrige organisasjoner⁶

212

203

156

126

74

62

Medlemsvirksomheter i alt

1 785

2115

1464

1688

82

80

¹ Andelen deltidsansatte varierer mellom organisasjonene/virksomhetene. Det er mange deltidsansatte i kommunene, Virke-området og i helseforetakene. Stillingsandel eller deltidsbrøk kan også variere mellom områdene. Regnet i årsverk kan forholdet mellom sysselsettingen i de ulike områdene endres.

² Omfatter ansatte i kommunene inklusive Oslo kommune, fylkeskommunene og andre virksomheter som er medlemmer i KS, herunder bedriftsmedlemmer.

³ Brudd i 2018.

⁴ For 2020 og utover omfatter tallene for Virke også medlemmer i Samfo som gikk inn i Virke fra og med 2020. Veksten i antall sysselsatte i medlemsbedriftene fra 2019 til 2020 og 2021 er likevel høyere enn tilveksten fra Samfo.

⁵ Tall per 1.oktober. Inkluderer dommere og personer på lederlønnskontrakt.

⁶ Summen for Øvrige organisasjoner er hentet fra Nergaard (2023), som har estimert antall sysselsatte for enkelte mindre arbeidsgiverorganisasjoner som ikke har innrapportert til SSB. Det er om lag 29 650 ansatte hos medlemmer i Private Barnehagers Landsforbund (PBL) som er direkte bundet av PBLs hoved- og hovedtariffavtale med arbeidstakerorganisasjonene. I Finans Norge er det om lag 35 900 ansatte i medlemsvirksomheter med tariffavtale.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Nergaard (2024) og Beregningsutvalget

5.3 Tariffavtalene

En tariffavtale er en kollektiv regulering av lønns- og arbeidsvilkår. Tariffavtaler inngås mellom en fagforening og en arbeidsgiver eller arbeidsgiverforening, og er bindende for avtalens parter og deres medlemmer. Tariffavtalene har derfor fundamental betydning for lønnsdannelsen i Norge. I tillegg til lønn, regulerer tariffavtalene også bestemmelser om forhold som sosiale rettigheter, pensjon for de som har dette avtalefestet, arbeidstidsspørsmål, samt oppsigelsesfrister, medbestemmelse og permittering. Hva som inngår, varierer mellom de ulike tariffavtalene. Avtalene inngås på ulike nivåer i de ulike sektorene; mellom arbeidstakernes hovedorganisasjoner og en arbeidsgiverforening, mellom et fagforbund og en arbeidsgiverorganisasjon på bransjenivå, eller mellom bedriftsledelsen og forbundenes tillitsvalgte.

Tariffavtalene har ulike prinsipper for fastsettelse av lønn og lønnsutvikling, der det sentrale skillet er om reguleringen skjer på sentralt eller lokalt nivå, eller i kombinasjoner av disse. Konfliktretten i tradisjonell forstand ligger som hovedregel på sentralt nivå. Det kan i hovedsak skilles mellom tre hovedtyper tariffavtaler:

1. Minstelønnsavtaler

Minstelønnsavtaler er den vanligste lønnsfastsettende mekanismen i tariffavtalene i privat sektor, særlig blant arbeidere. Minstelønnsavtaler fastsetter minimumsavlønning for ulike kategorier av arbeidstakere. I tillegg forhandles det lokalt i bedriftene/virksomhetene om tillegg. Den vanligste måten å utforme lokale tillegg på er etter de fire kriteriene: virksomhetens økonomi, produktivitet, framtidsutsikter og konkurranseevne. I Industrioverenskomsten er det i tillegg et femte kriterium om den aktuelle arbeidskraftssituasjonen.

Det er stor forskjell på minstelønnsavtalene mellom ulike tariffområder. I noen områder har man én eller to minstelønnssatser for unge/nyansatte lønnstakere som dermed gjelder for en liten andel av de ansatte, mens i andre områder avtales det minstelønnsstiger som omfatter rundt halvparten av de ansatte på det aktuelle området. Hvor mye som avtales sentralt og hvor mye lokal lønnsdannelse det er, varierer også mye fra område til område.

Lønnssystemet i kommunesektoren er også et minstelønnssystem eller garantilønnssystem for de fleste arbeidstakergruppene, men i motsetning til i minstelønnsavtaleområder i privat sektor blir rammene for de lokale tilleggene fastsatt i de sentrale forhandlingene.

2. Normallønnsavtaler

Normallønnsavtaler regulerer både nivå og endringer i forbindelse med tariffoppgjør. Lønnsfastsettelsen i slike avtaler er dermed i det alt vesentligste sentralisert. Tariffavtaler med fast lønnsregulativ kalles ofte normallønnsavtaler. Slike avtaler forutsetter i utgangspunktet at det ikke skal avtales tillegg utover normallønnen. Normallønnsavtaler finnes eksempelvis for bussbransjen og renhold i privat sektor og i Oslo kommune.

3. Avtaler uten sentrale lønnsbestemmelser

I avtaler uten sentrale lønnsbestemmelser foregår lønnsfastsettelsen vanligvis i sin helhet lokalt. Avtalene inngås mellom sentrale parter, men er snarere prosedyreregler for hvordan lønns- og arbeidsvilkår kan bestemmes i den enkelte bedrift, både som kollektive og individuelle avtaler. Avtaler uten sentrale lønnsbestemmelser er dominerende blant annet for funksjonærgrupper med lang utdanning i privat sektor og for YS sine funksjonæravtaler med NHO.

5.3.1 Fordelingen mellom sentrale og lokale lønnstillegg

I industrien bygger minstelønnsavtalene på at mye av lønnsdannelsen skal foregå i den enkelte virksomhet, jf. de fire kriteriene. For industriarbeidere har i gjennomsnitt om lag en femtedel av samlet lønnsvekst de siste ti årene kommet gjennom sentralt avtalte tillegg det enkelte år. For store grupper industrifunksjonærer, med unntak av i enkelte LO-avtaler, avtales ikke sentrale tillegg. For disse avtales stort sett alle tillegg lokalt, ofte gjennom kollektive lønnsforhandlinger, dvs. at bedriften og de tillitsvalgte årlig framforhandler en økonomisk ramme på vegne av sine medlemmer. Lønnsveksten for industrifunksjonærene er derfor i hovedsak lønnsglidning.

Figur 5.2 Det sentrale bidraget til lønnsveksten 2012–2022 (gjennomsnitt per år)¹

¹ Tallene i figur 5.2 er framkommet ved at den totale lønnsveksten mellom de årlige tellingspunktene for lønnsstatistikken er dekomponert i tarifftillegg og lønnsglidning. Det som ikke er fastsatt sentralt, består i hovedsak av lokal lønnsdannelse, men også endringer i gjennomsnittlig lønnsnivå som følge av bl.a. endringer i sammensetningen av sysselsettingen (strukturendringer) er med.

Kilde: Beregningsutvalget

I normallønnsområdene i privat sektor er en stor del av lønnsveksten fastlagt gjennom det sentrale tariffoppgjøret. Det er også tilfellet for store tariffområder i offentlig sektor der eventuelle rammer for lokale tillegg avtales sentralt. For Virke-bedrifter i varehandelen er 30 prosent av tilleggene avtalt sentralt de siste ti år. For Spekters virksomheter i privat sektor er 17 prosent av tilleggene avtalt sentralt de siste ti årene, mens om lag to tredjedeler av lønnsveksten er avtalt sentralt i helseforetakene i Spekter og i kommunene. For de fleste akademikeryrkene skjer all lønnsdannelse i kommunal sektor fra og med hovedtariffoppgjøret i 2002 lokalt, bortsett fra undervisningsansatte i skolen hvor det er sentral lønnsdannelse. I det statlige tariffområdet avtales alle tarifftillegg sentralt, også det som avsettes til lokale forhandlinger. Av samlet lønnsvekst har om lag tre fjerdedeler av lønnsveksten kommet fra sentralt avtalte lønnstillegg og resten fra glidning, de siste ti årene. Fra og med 2016 er det inngått ulikelydende tariffavtaler i staten. De har samme økonomiske ramme avtalt sentralt, men tariffavtalene er ulike med hensyn til fordelingen av rammen til sentrale tillegg og lokal avsetning.

5.3.2 Tariffavtalenes varighet

Tariffavtalenes varighet avtales mellom partene og har i Norge i all hovedsak vært toårige, som regel med adgang til å forhandle om egen lønnsjustering for annet avtaleår (mellomoppgjør). Avtalene utløper normalt om våren. I NHO, Virke og i Spekter med unntak av helseforetakene, utløper de fleste tariffavtalene 31. mars. I de øvrige tariffområder er utløp gjerne tidligst 30. april. Mekanismene for revisjon av tariffavtaler er nøye regulert i partenes avtaleverk og i lovgivningen. Arbeidstvistloven inneholder bestemmelser om hvem som kan inngå tariffavtaler og hvordan de reforhandles. Arbeidstvistloven dekker hele arbeidslivet, bortsett fra staten. I staten gjelder tjenestetvistloven, som i hovedsak bygger på de samme prinsippene som arbeidstvistloven, men som er tilpasset særlige forhold i staten.

5.3.3 Tariffavtaledekning

Tabell 5.3 viser hvor stor andel av alle lønnstakere som er henholdsvis ansatt i en bedrift som er medlem av en arbeidsgiverorganisasjon, og andelen som er ansatt i en medlemsvirksomhet som i tillegg har tariffavtale, samlet og fordelt på organisasjoner. Andelen lønnstakere som jobber i en organisert virksomhet har økt de siste ti årene. Andelen i bedrifter med tariffavtale har økt mindre enn andelen som arbeider i organiserte virksomheter totalt.

Tabell 5.3 Ansatte¹ i staten og i medlemsvirksomheter i arbeidsgiverorganisasjoner som andel av alle lønnstakere² (prosent)

Alle medlemsvirksomheter

Virksomheter med tariffavtale

2012

2022

2012

2022

Næringslivets Hovedorganisasjon

24

26

18

19

Kommunesektoren³

19

19

19

19

Hovedorganisasjonen Virke⁴

9

11

4

6

Arbeidsgiverforeningen Spekter

8

9

8

8

Staten som arbeidsgiver⁵

6

6

6

6

Øvrige organisasjoner (Norges Rederiforbund, Finans Norge mfl.)⁶

9

7

7

5

Sum

74

78

61

62

¹ Andelen deltidsansatte varierer mellom organisasjonene/virksomhetene. Det er mange deltidsansatte i kommunene, Virkeområdet og i helseforetakene. Stillingsandel eller deltidsbrøk kan også variere mellom områdene. Regnet i årsverk kan forholdet mellom sysselsettingen i de ulike områdene endres.

² Antall lønnstakere som gjennomsnitt for året ifølge AKU. Samme tall er benyttet ved beregning av organisasjonsgraden for arbeidstakere, jf. avsnitt 5.1.

³ Omfatter ansatte i kommunene inklusive Oslo kommune, fylkeskommunene og andre virksomheter som er medlemmer i KS, herunder bedriftsmedlemmer.

⁴ Brudd i 2018.

⁵ Tall per 1.oktober. Inkluderer dommere og personer på lederlønnskontrakt.

⁶ Summen for antall ansatte i medlemsvirksomheter i Øvrige organisasjoner er hentet fra Nergaard (2023), som har estimert antall sysselsatte for enkelte mindre arbeidsgiverorganisasjoner som ikke har innrapportert til SSB.

Kilder: Statistisk sentralbyrå, Nergaard (2024) og Beregningsutvalget

Tariffavtalene omfatter flere enn de arbeidstakerne som er organisert. Det skyldes bl.a. at arbeidsgivere som er tariffbundet gjennom avtale- og rettspraksis, forpliktes å legge til grunn tariffavtalens vilkår også for ansatte i bedriften som ikke er organisert, hvis de faller inn under tariffavtalens virkeområde. Tariffavtaledekning kan måles ved hjelp av spørreundersøkelser som SSBs Arbeidskraftundersøkelse (AKU). Her spørres arbeidstakere om deres lønns- og arbeidsforhold fastsettes ved tariffavtale, ved individuell avtale eller om de ikke har noen avtale. En kan dermed se hvordan tariffavtaledekningen varierer mellom bransjer og grupper av arbeidstakere. Basert på AKU har Nergaard (2020) beregnet tariffavtaledekningen i privat sektor til om lag 52 prosent i 2017. Dette er lavere enn i undersøkelser tidligere på 2000-tallet. Tariffavtaledekningen for alle arbeidstakere beregnes til 69 prosent i 2017, der det antas full

Tabell 5.4 Andelen arbeidstakere i virksomhet med tariffavtale. Registerbasert sysselsettingsstatistikk for privat sektor inkl. offentlig eide foretak, 2022.

Prosent

Næring

Bergverksdrift og utvinning

96

Elektrisitetsforsyning

93

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

80

Industri

76

Vannforsyning, avløps- og renovasjonsvirksomhet

69

Transport og lagring

68

Helse- og sosialtjenester

52

Bygge- og anleggsvirksomhet

42

Varehandel, rep. av motorvogner

39

Informasjon og kommunikasjon

31

Undervisning

36

Forretningsmessig tjenesteyting

35

Overnattings- og serveringsvirksomhet

29

Jordbruk, skogbruk og fiske

36

Annen tjenesteyting

33

Faglig, vitenskapelig og teknisk tjenesteyting

21

Omsetning og drift av fast eiendom

19

Kultur, underholdning og fritidsaktiviteter

17

Antall ansatte

1–4 ansatte

7

5–9 ansatte

18

10–19 ansatte

29

20–49 ansatte

44

50–99 ansatte

62

100–199 ansatte

72

200–499 ansatte

78

500 ansatte og mer

85

I alt

47

Kilde: Nergaard (2024)

Mens AKU-tallene viser hvor mange lønnstakere som selv oppgir at deres lønns- og arbeidsforhold er regulert av tariffavtale, kan også registerbaserte og administrative kilder benyttes for å beregne tariffavtaledekningen. Med utgangspunkt i registertall og opplysninger om AFP-tilknytning estimerer Nergaard (2022) at om lag 45 prosent av lønnstakerne i privat sektor er ansatt i en virksomhet med tariffavtale, mens beregninger basert på opplysninger fra arbeidsgiverorganisasjonene gir 52 prosent[90] . Begge beregninger gjelder 2019 og får også med noen ansatte som ikke er omfattet av avtalene, for eksempel ledere.

Tabell 5.4 viser andelen arbeidstakere som er ansatt i en virksomhet med tariffavtale i privat sektor, etter næring og størrelse, basert på opplysninger om AFP-tilknytning. Andelen øker med størrelsen på virksomhetene, og er forholdsvis høy innenfor bergverksdrift og utvinning, elektrisitet-, vann- og renovasjonsvirksomheter, finansbransjen, industri og transport. Andelen er relativt lav i flere tjenesteytende næringer. Det kan dessuten være store forskjeller innenfor enkelte bransjer. I transport er for eksempel tariffavtaledekningen høy innen buss, men lavere innen langtransport med gods.

Andelen arbeidstakere som i spørreundersøkelser som AKU oppgir at deres lønn fastsettes gjennom tariffavtale, har vært høyere enn det en kan forvente ut fra registerbaserte kilder. Noe av dette kan trolig forklares ved misforståelser eller manglende kunnskap, og ved at lønnssatsene i tariffavtalene benyttes i bedrifter som ikke formelt er bundet av disse avtalene (frivillig tilslutning). Det er vanskelig å vite hvor stort omfang dette har, men en spørreundersøkelse viser at om lag halvparten av de ikke-tariffbundne virksomhetene som ikke er omfattet av allmenngjøring, oppgir at de følger en tariffavtale helt eller delvis (Alsos mfl. 2021). Det antas at det særlig gjelder mindre virksomheter. Analyser av lønnsutviklingen for enkelte yrkesgrupper innenfor hotell- og restaurantvirksomhet og varehandel indikerer at den normdannende rollen til tariffavtalene er svekket for disse gruppene siden tidlig på 2000-tallet (Alsos mfl. 2021). Analysene benytter data for årene 2002–2014 og 2018. Forskjellen mellom det gjennomsnittlige lønnsnivået i virksomheter med og uten tariffavtale har økt, og det har også andelen av de ansatte i ubundne virksomheter som har lønn under laveste sats i den aktuelle tariffavtalen.

I tillegg til frivillig tilslutning, bidrar allmenngjøring i noen bransjer til å gjøre enkelte av tariffavtalens bestemmelser gjeldende for flere. Alsos mfl. (2021) anslår at tariffavtaledekningen i privat sektor øker fra 44 til 55 prosent når ansatte i allmenngjorte områder telles med, basert på registeropplysninger om alle arbeidsforhold inkludert bistillinger i 2018. For privat og offentlig sektor under ett øker tariffdekningen fra 62 prosent til 70 prosent når ansatte i allmenngjorte områder telles med.

5.4 Allmenngjøring

Lov om allmenngjøring av tariffavtaler mv. (allmenngjøringsloven) trådte i kraft samtidig med EØS-avtalen 1. januar 1994. Lovens formål er å sikre utenlandske arbeidstakere lønns- og arbeidsvilkår som er likeverdige med de vilkår norske arbeidstakere har, og å hindre konkurransevridning til ulempe for det norske arbeidsmarkedet.

Loven åpner for at en uavhengig nemnd med deltakelse fra partene, Tariffnemnda, etter krav fra en arbeidstaker- eller arbeidsgiverorganisasjon kan fastsette at en landsomfattende tariffavtale helt eller delvis skal gjelde alle arbeidstakere i et fag eller et geografisk område, enten de er organisert eller ikke og både for norske og utenlandske arbeidstakere. Det er i hovedsak overenskomstenes minstelønnssatser som er blitt allmenngjort, men også bl.a. bestemmelser om arbeidstid og overtid, og om kompensasjon for reise, kost og losji. Allmenngjøring innebærer således at det settes et gulv for hvor lavt arbeidstakere i den aktuelle bransjen kan lønnes.

Tariffnemndas vedtak om allmenngjøring fastsettes i forskrift og gjelder for alle arbeidstakere som utfører arbeid av den art forskriften omfatter. Forskriftens lønns- og arbeidsvilkår vil således gjelde som ufravikelige minstevilkår i alle bedrifter med arbeidsforhold som omfattes av den aktuelle allmenngjøringsforskriften. Dersom arbeidstakerne allerede er bundet av en tariffavtale, vil denne avtalens vilkår bare måtte vike i den grad vilkårene som følger av allmenngjøringsforskriften samlet sett er gunstigere for arbeidstakerne.

Tariffnemnda vedtok vinteren 2022 forlengelse av allmenngjøring av samtlige gjeldende forskrifter. For tiden gjelder følgende forskrifter fra Tariffnemnda[91] , jf. boks 5.1:

Forskrift om allmenngjøring av tariffavtale for jordbruks- og gartnerinæringene

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtale for byggeplasser i Norge

Forskrift om delvis allmenngjøring av Industrioverenskomsten for skips- og verftsindustrien

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtale for renholdsbedrifter

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtale for fiskeindustribedrifter

Forskrift om delvis allmenngjøring av Landsoverenskomsten for elektrofagene

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtaler for godstransport på vei

Forskrift om allmenngjøring av tariffavtaler for persontransport med turbil

Forskrift om allmenngjøring av tariffavtale for overnattings-, serverings- og cateringvirksomheter

Tariffnemda avslo begjæringen om å senke grensen i forskrift om delvis allmenngjøring av godstransport på vei ned til 2,5 tonn. Allmenngjøring omfatter dermed ikke varebiler.

Arbeidstilsynet[92] fører tilsyn med at lønns- og arbeidsvilkår som følger av vedtak om allmenngjøring blir overholdt.

Alsos mfl. (2021) anslår på bakgrunn av registeropplysninger at det var i overkant av 240 000 arbeidsforhold innen yrkesgrupper omfattet av vedtakene for allmenngjorte områder i virksomheter uten tariffavtale i 2018. Av disse var flertallet innen bygg og elektroinstallasjon, og overnatting og servering. Anslaget inkluderer 18 000 innleide arbeidstakere. Denne beregningen medfører at tariffdekningen i privat sektor øker med drøyt 10 prosentpoeng når en medregner ansatte i allmenngjorte områder, målt ved registeropplysninger, jr. omtalen i avsnitt 5.3.

5.5 Arbeidskonflikter

Figur 5.3 viser antall streiker og tapte arbeidsdager som følge av streik i perioden 1992–2022. Antall tapte dager varierer mye mellom år. Konfliktene i 2000 (bl.a. konflikt mellom LO og NHO der fullføring av den femte ferieuken var ett av elementene) sto for opp mot halvparten av de tapte arbeidsdagene i perioden 2000–2009. Videre på 2000-tallet var det relativt mange tapte dager og involverte arbeidstakere som følge av streiker i 2010 og 2012. Det var relativt omfattende streiker i kommunal sektor i 2010 og 2012, og i staten i 2012. Disse streikene involverte alle eller nesten alle organisasjonene. I 2010 var det også omfattende konflikter i byggevirksomheten. I 2016 ble det registrert 14 arbeidskonflikter med til sammen 165 800 tapte arbeidsdager, herav 92 700 i hotell- og restaurantvirksomhet. I 2017 var det 8 900 tapte arbeidsdager som følge av konflikt, hvorav åtte av ti var innen helse- og sosialtjenester. I 2018 var det 24 200 tapte arbeidsdager, herav 12 000 i næringen informasjon og kommunikasjon og 7 200 i finansiering og forsikring. I 2019 gikk 21 500 arbeidsdager tapt i totalt åtte arbeidskonflikter, herav 18 900 innen samferdsel og helse- og sosialtjenester. I 2020 gikk 135 800 arbeidsdager tapt, hvorav tre av fire var innen forretningsmessig tjenesteyting. I 2021 gikk over 116 000 arbeidsdager tapt i totalt 12 arbeidskonflikter. Sammenlignet med tidligere år med mellomoppgjør er tallet svært høyt. Flesteparten av de tapte arbeidsdagene, 85 000 dager, kom i undervisningsnæringen. I tillegg medførte den sene oppstarten på hovedoppgjøret i 2020 at man tidlig i 2021 fikk flere streiker som dreide seg om forhandlinger i hovedoppgjør. Konflikter i oppgjørene er omtalt i vedlegg 1 i utvalgets rapporter.

Figur 5.3 Antall streiker og tapte arbeidsdager. 1992–2022

Kilde: Statistisk sentralbyrå

Antall konflikter og tapte arbeidsdager har vært lavere på 2000-tallet enn på 1990-tallet. Antall tapte arbeidsdager er klart høyere i år med hovedoppgjør enn i år med mellomoppgjør. Dette har i hovedsak sammenheng med at det i hovedoppgjør er flere konfliktpunkter. Det forhandles om både lønnstillegg og endringer i de øvrige bestemmelsene i tariffavtalene, mens det i mellomoppgjør (andre avtaleår) normalt forhandles kun om lønnstillegg.

Boks 5.1 Gjeldende forskrifter om allmenngjøring av tariffavtaler

Forskrift om allmenngjøring av tariffavtale for jordbruks- og gartnerinæringene

Forskriften er fastsatt på grunnlag av Overenskomsten for jordbruks- og gartnerinæringene 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og NHO Mat og Drikke på den ene siden og Landsorganisasjonen i Norge og Fellesforbundet på den annen side. Forskriften omfatter jordbruks- og gartneriarbeid, hagesenter, planteskolearbeid og lager-/terminalarbeid, samt alle fag innenfor området landbruk, naturbruk og naturforvaltning som naturlig utføres innenfor næringen.

For ferie- og innhøstingshjelp er det vedtatt følgende minstelønnssatser per time: for arbeidstakere under 18 år: 124,90 kroner, for arbeidstakere over 18 år og som er ansatt inntil 12 uker: 144,90 kroner, og for de over 18 år som er ansatt mellom 12–24 uker (3–6 måneder): 150,40 kroner. Arbeidstakere over 18 år som er ansatt mer enn 6 måneder skal ha lønn som ufaglært fast ansatt, der satsene er 164,80 kroner for ufaglærte arbeidstakere, og 134,40 kroner for ansatte under 18 år. Fagarbeidere skal gis et tillegg på 14,00 kroner per time. I tillegg er det allmenngjort hellig- og helgedagstillegg.

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtale for byggeplasser i Norge

Denne forskriften er fastsatt på grunnlag av Fellesoverenskomsten for byggfag (FOB) 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og Byggenæringens Landsforening på den ene side og Landsorganisasjonen i Norge og Fellesforbundet på den annen side. Forskriften gjelder for faglærte og ufaglærte arbeidstakere som utfører bygningsarbeid på byggeplasser. Minstelønnssatsene per time er 238,30 kroner for fagarbeidere, 214,90 kroner for ufaglærte uten bransjeerfaring, 223,80 kroner for ufaglærte med minst ett års bransjeerfaring og 146,50 kroner for arbeidstakere under 18 år.

Forskrift om delvis allmenngjøring av Industrioverenskomsten for skips- og verftsindustrien

Forskriften er fastsatt på grunnlag av Industrioverenskomsten (VO-delen) 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og Norsk Industri på den ene siden og Landsorganisasjonen i Norge og Fellesforbundet på den annen side. Forskriften gjelder fagarbeidere, spesialarbeidere og hjelpearbeidere som utfører produksjons-, montasje- og installasjonsarbeid i skips- og verftsindustrien. Minstelønnssatsene per time er 204,51 kroner for fagarbeidere, 195,54 kroner for spesialarbeidere og 186,67 kroner for hjelpearbeidere. Allmenngjorte tillegg for ulike typer skiftarbeid er om lag de samme satsene som gjelder i Industrioverenskomsten.

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtale for renholdsbedrifter

Forskriften er fastsatt på grunnlag av Overenskomst for Renholdsbedrifter 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og NHO Service og Handel den ene side og Landsorganisasjonen i Norge og Norsk Arbeidsmandsforbund på den annen side. Forskriften gjelder for private bedrifter som driver salg av renholdstjenester, og gjelder for ansatte i slike bedrifter som utfører renhold. Forskriften gjelder ikke for ansatte i bedrifter som er omfattet av tariffavtale inngått med fagforening med innstillingsrett. Forskriften innebærer at de berørte arbeidstakere skal minst ha en lønn per time på 216,04 kroner og arbeidstakere under 18 år minst 165,05 kroner. For arbeid mellom klokken 21.00 og 06.00 avtales lønnstillegg i hvert enkelt tilfelle. Lønnstillegget skal være minst 27 kroner per time.

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtale for fiskeindustribedrifter

Forskriften er fastsatt på grunnlag av Overenskomst for Fiskeindustribedrifter 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og Sjømat Norge på den ene side og Landsorganisasjonen i Norge og Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund på den annen side. Forskriften gjelder for fagarbeidere og produksjonsarbeidere med dertil hørende arbeidsoperasjoner, lagerarbeidere, transport, vakthold, rengjøring og kantine, håndverkere, reparatører, arbeidsledere, kontrollører, instruktører og kjølemaskinister/kuldemaskinister i fiskeindustribedrifter. Minstelønnssatsene per time er 220,03 kroner for fagarbeidere og 206,03 kroner for produksjonsarbeidere. Arbeidstakere under 18 år skal minst ha en lønn per time på 80 prosent av minstelønnssatsen. På arbeidsplasser med skiftarbeid er skifttilleggene allmenngjort.

Forskrift om delvis allmenngjøring av Landsoverenskomsten for elektrofagene

Forskriften er fastsatt på grunnlag av Landsoverenskomsten for elektrofagene 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og Nelfo på den ene siden og Landsorganisasjonen i Norge og EL & IT Forbundet på den annen side. Forskriften gjelder for bedrifter som utfører installasjon, montasje og vedlikehold av elektriske anlegg for automatisering, data, telekommunikasjon o.l. Forskriften gjelder for arbeidstakere som utfører slikt arbeid i slike bedrifter. Forskriften gjelder ikke for petroleumsvirksomheten til havs. Minstelønnssatsene per time er 242,34 kroner for faglærte som utfører fagarbeid og 213,66 kroner for øvrige arbeidstakere. På arbeidsplasser med skiftarbeid er skifttilleggene for to- og treskiftsordninger allmenngjort.

Forskrift om delvis allmenngjøring av tariffavtaler for godstransport på vei

Forskriften er fastsatt på grunnlag av de to likelydende avtalene Overenskomst for godstransport av 2020 mellom Norges Lastebileier-Forbund (NLF) og NLFs overenskomstbundne medlemsbedrifter på den ene side og Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Yrkestrafikkforbundet på den annen side og Overenskomst for godstransport av 2020 mellom Norges Lastebileier-Forbund og NLFs overenskomstbundne medlemsbedrifter på den ene side og Landsorganisasjonen i Norge/ Fellesforbundet på den annen side. Forskriften gjelder for arbeidstakere som utfører godstransport på vei med kjøretøy med totalvekt over 3,5 tonn. Forskriften gjelder også kabotasjekjøring, det vil si transportoppdrag mellom steder i Norge som etterfølger en grensekryssende transport til Norge, og kombinert transport, det vil si transport på vei i Norge som starter eller slutter med en grensekryssende transport på jernbane eller skip. Forskriften gjelder ikke grensekryssende transportvirksomhet (internasjonal transport) ut over dette. For arbeidstakere i bedrifter som er etablert utenfor Norge gjelder forskriften bare i den utstrekning transporten er en tjenesteytelse etter arbeidsmiljøloven § 1-7 (utsendt arbeidstaker). Forskriften gjelder ikke ved transport av virksomhetens egne varer. Minstelønnssatsen per time er på 207 kroner. Ved transportoppdrag med planlagt overnatting, skal diett utbetales i henhold til det norske myndigheter til enhver tid godkjenner som skattefri diett. Det utbetales 1/3 diettsats per påbegynt 8. time.

Forskrift om allmenngjøring av tariffavtaler for persontransport med turbil

Forskriften er fastsatt på grunnlag av Bussbransjeavtalen av 2020 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og NHO Transport på den ene side og Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Yrkestrafikkforbundet på den annen side og Bussbransjeavtalen 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og NHO Transport på den ene side og Landsorganisasjonen i Norge og Fellesforbundet på den annen side. Forskriften gjelder for arbeidstakere i bedrifter som utfører persontransport med turvogn eller buss når transporten ikke krever tildeling av løyve ved konkurranse etter yrkestransportlova § 8. Forskriften gjelder også kabotasjekjøring, det vil si når en utenlandsk transportvirksomhet driver midlertidig turbiltransport med på- og/eller avstigning i Norge.

Forskriften gjelder ikke grensekryssende transportvirksomhet (internasjonal transport) ut over dette. For arbeidstakere i bedrifter som er etablert utenfor Norge gjelder forskriften bare i den utstrekning transporten er en tjenesteytelse etter arbeidsmiljøloven § 1-7 (utsendt arbeidstaker). Minstelønnssatsen per time er på 202,62 kroner.

Forskrift om allmenngjøring av tariffavtale for overnattings-, serverings- og cateringvirksomheter

Forskriften er fastsatt på grunnlag av Riksavtalen 2022–2024 mellom Næringslivets Hovedorganisasjon og NHO Reiseliv på den ene siden og LO og Fellesforbundet på den annen side. Forskriften gjelder for ansatte innenfor overnattingsvirksomhet, serveringsvirksomhet, cateringvirksomhet og liknende på land, med unntak av ansatte som faller inn under Landforpleiningsavtalen og ansatte som organisasjonsmessig hører inn under avtaleområdet til FLT/LO. Begynnerlønn for arbeidstakere over 20 år/etter 4 md. praksis over 18 år er minst kroner 190,79 per time. Unge arbeidstakere i kategoriene 16, 17 og 18 år skal ha en lønn per time på minst henholdsvis kroner 128,58, 138,08 og 152,34. Det er fastsatt egne satser for fratrekk i lønn for innkvartering i bedriften.

Tabell 5.5 Store tariffavtaler etter næring/sektor

Næring/ sektor

Tariffavtale

Forbund/forening

Arbeidsgiverorganisasjon

Forhandlingsnivå og omfang

Lønnsdannelse

Omtrentlig antall ansatte som omfattes i 2022²

Industrien

Industrioverenskomsten¹

LO/Fellesforbundet

NHO/Norsk Industri

Forbundsvist, arbeidere

Minstelønn

34 000

Bygg- og anleggsvirksomhet

Fellesoverenskomsten for byggfag

LO/Fellesforbundet

NHO/Byggenæringens Landsforening

Forbundsvist, arbeidere

Minstelønn

38 000

Varehandel

Landsoverenskomsten med bransjeavtaler

Handel og Kontor

Virke

Forbundsvist, funksjonærer

Minstelønn

70 000

Samferdsel

Overenskomst for Posten

LO Stat

Spekter

Sentralt mellom LO Stat og Spekter. Lokalt mellom forbundene og ledelsen.

Minstelønn

10 000

Bussbransje-avtalen

LO/Fellesforbundet og YS/YTF

NHO/NHO Transport

Forbundsvist, arbeidere

Normallønn

9 000

Hotell- og restaurantvirksomhet

Bussbransje-avtalen

LO Stat/YS Spekter

Spekter

Sentralt, forbundsvist

Normallønn

4 500

Riksavtalen for hotell- og restaurant

LO/Fellesforbundet

NHO/NHO Reiseliv

Forbundsvist, arbeidere

Minstelønn

27 000

Finanstjenester

Sentralavtalen for finansnæringen

Finansforbundet

Finans Norge

Sentralt, vertikalt

Minstelønn

33 000

Staten

Hovedtariffavtalene i staten for LO Stat og YS Stat

LO Stat og YS Stat

DFD

Sentralt, vertikalt

70 000

Hovedtariffavtalen i staten for Akademikerne og Unio

Akademikerne og Unio

DFD

Sentralt, lokalt

Minstelønn

95 000

Kommuner og fylkeskommuner, ekskl. Oslo kommune

Hovedtariffavtalen

Forhandlingssammenslutninger i KS-området

KS

Sentralt, lokalt

Minstelønn/uten minstelønnssatser

395 000

Hovedtariffavtalen, kap. 3 og 5 (stillinger med lokal lønnsdannelse)

Lokalt. Ledere og akademikere

Uten lønnssatser

59 000

De statlig eide helseforetakene

Overenskomst for Unio

Forbundene i Unio

Spekter

Sentralt, forbundsvist

Minstelønn

49 000

Overenskomst for LO-forbund

Forbundene i LO Stat

Sentralt, forbundsvist

Minstelønn

25 000

Overenskomst for YS-forbund

Forbundene i YS Spekter

Sentralt, forbundsvist

Minstelønn

9 000

Overenskomst Akademikerne – Helse

Foreningene i Akademikerne – Helse

Sentralt, forbundsvist og lokalt

Normallønn/minstelønn/uten lønnssatser

25 000

Overenskomst øvrige akademikerforbund Helse

Foreningene i SAN

Forbundsvist og lokalt

Uten sentrale lønnssatser

9 000

NHO- området

Hovedavtalen Tekna

Tekna

NHO/ tilsluttede landsforeninger

Lokalt, funksjonærer

Uten lønnssatser

21 000

NHO- området

¹ Om lag 4 000 av de som er omfattet av Industrioverenskomsten, er ansatte i byggebedrifter.

² Tall for antall ansatte som er omfattet av Sentralavtalen for finansnæringen er for 2019 og fra 2022 for staten.

Kilde: Beregningsutvalget

Vedlegg 6
Lønn og lønnskostnader

I dette vedlegget beskrives sammenhenger mellom enkelte begreper for lønn og lønnskostnader og utviklingen i disse, jf. omtale i Holden IV-utvalgets utredning NOU 2023: 30.

Begreper

Årslønn (påløpt) slik det er definert i nasjonalregnskapet, omfatter avtalt lønn med faste tillegg inklusive etterbetalinger, feriepengetillegg, bonus og uregelmessige tillegg knyttet til arbeidets art, mens naturallønn, overtidslønn og sluttvederlag ikke er inkludert. For en lønnstaker er dette lønnen en normalt vil motta i løpet av kalenderåret hvis det arbeides full tid uten fravær og betalt overtid. Se også definisjonen i vedlegg 2.

Lønn per årsverk omfatter alle lønnsutbetalinger til en arbeidstaker, også naturallønn, overtid, sluttvederlag og opsjoner knyttet til individuelle avtaler. Feriepenger føres til året de er påløpt.

Lønnskostnadene er summen av direkte og indirekte lønnskostnader. Lønnskostnadene inkluderer i prinsippet direkte lønnskostnader (alle lønnsutbetalinger inklusive overtidsgodtgjørelse og lønn under sykdom, permisjoner mv. som betales av arbeidsgiver) og indirekte lønnskostnader (som arbeidsgiveravgift, faktiske og beregnede pensjonsutgifter betalt av arbeidsgiver). Lønnskostnadene inneholder ikke andre arbeidskraftkostnader som utgifter til kurs og opplæring, rekrutteringskostander, arbeidsklær eller subsidier som gis for å dekke deler av lønnen mv., se kapittel 8.

Timelønnskostnadene som omtales i kapittel 8, utgjør i hovedsak samlede lønnskostnader regnet per utførte timeverk. Antall utførte timeverk er fratrukket fravær som ferie, permisjon og sykefravær, men inkluderer overtid. Endringer i disse vil dermed påvirke timelønnskostnadene, men ikke årslønn slik den er definert. Endringer vil bestå av årlig variasjon i antall arbeidsdager, fravær og overtid, men også mer permanente endringer i arbeidstids- og feriebestemmelser. Arbeidsgivers bidrag til pensjonsordninger er, i tillegg til arbeidstid, av størst betydning for forskjellen mellom lønn og lønnskostnad per utførte timeverk.

Nærmere om sammenhengen mellom timelønnskostnader og årslønn i alle næringer under ett

Det følger av definisjonene ovenfor at bl.a. følgende forhold kan bidra til ulik utvikling i timelønnskostnader og årslønn:

endringer i overtid

endringer i sykefravær

endringer i antall virkedager, f.eks. pga. endringer i bevegelige helligdager og skuddår

endringer i arbeidsgiveravgift og pensjonspremier

endret sats for feriepenger

I tillegg vil forskyvninger i sysselsettingen mellom ulike regioner med forskjellig arbeidsgiveravgift bidra til at de samlede timelønnskostnadene for en lønnstakergruppe utvikler seg forskjellig fra årslønnen.

Tabell 6.1 gir en illustrasjon på hvordan ulike faktorer har bidratt til avvik mellom årlig vekst i årslønn og i lønnskostnader per utførte timeverk i Norge siden 2013. Det var 2 færre arbeidsdager i 2023 enn i 2022. Det bidro med 0,6 prosentpoeng til avviket mellom årslønn og lønnskostnader per time på 1,8 prosentpoeng. I tillegg forklarer strukturendringer resterende 1,2 prosentpoeng av avviket, blant annet økt arbeidsgiveravgift som bidrar med 0,5 prosentpoeng. Av bidraget fra økt arbeidsgiveravgift er det om lag 0,4 prosentpoeng som knyttes til privat sektor, slik dette beregnes fra grunnlaget for arbeidsgiveravgift. Tallene for de to siste årene er foreløpige og kan endres når mer fullstendig kildemateriale foreligger.

Tabell 6.1 Ulike faktorers bidrag til avvik mellom årslønn og lønnskostnader per utførte timeverk for alle grupper. Bidrag i prosentpoeng

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Lønnskostnader per time, prosent

5,1

2,8

2,4

1,1

2,9

3,2

3,9

2,4

3,7

4,3

7,0

Årslønn, prosent

3,9

3,1

2,8

1,7

2,3

2,8

3,5

3,1

3,5

4,3

5,2

Avvik i prosentpoeng¹

1,2

-0,3

-0,4

-0,6

0,6

0,4

0,4

-0,7

0,2

0,0

1,8

Anslag på bidrag til avvik i prosentpoeng.² Endring i:

– Antall virkedager

0,8

-0,4

-0,4

-0,4

0,8

0,3

0,0

-1,0

0,0

0,0

0,6

– Sykedager

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

– Overtid

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

0,0

– Naturallønn

0,0

-0,1

-0,1

0,0

-0,1

0,0

0,0

-0,1

0,0

-0,1

0,0

– Andre arbeidskraftkostnader (inkl. strukturendringer)

0,4

0,2

0,1

-0,2

-0,1

0,1

0,4

0,4

0,2

0,1

1,2

Antall virkedager

250

251

252

253

251

250

250

253

253

253

251

* Foreløpige tall.

¹ Positivt avvik innebærer at timelønnskostnadene øker mer enn årslønn.

² Flere virkedager bidrar til lavere timelønnskostnader sammenlignet med årslønn. Økt overtid og naturallønn bidrar motsatt. Økt sykefravær bidrar normalt også til å øke timelønnskostnadene relativt til årslønn. Avrunding betyr at summen av komponentene kan være forskjellig fra samlet avvik.

Kilder: Statistisk sentralbyrå og Beregningsutvalget

Tabell 6.2 Antall virkedager

2020

2021

2022

2023

2024

2025

2026

253

253

253

251

251

250

252

Sammenheng mellom lønn per årsverk og årslønn i 2021

Tabell 6.3 gir en sammenligning av nivået på årslønn og lønn per årsverk for enkelte næringer i privat sektor og offentlig forvaltning slik disse størrelsene er beregnet i nasjonalregnskapet. Også lønnskostnader per årsverk er angitt. Næringsfordelt årslønn foreligger til og med 2021 i nasjonalregnskapet, og omtalen under baserer seg derfor på dette.

Offentlig forvaltning vil her bestå av statsforvaltningen og kommuneforvaltningen, dvs. offentlig administrasjon, offentlige utdanningsinstitusjoner, helseforetak mv. Nasjonalregnskapet avstemmes mot offentlige regnskaper (statlig og kommunal forvaltning). Dette kan gi en annen avgrensning enn i lønnsstatistikken, der offentlig forvaltning utelukkende er definert ut fra næringskoder og sektorkoder.

Når det gjelder lønn og lønnskostnader, er det viktig å være klar over at virksomhetene i staten, helseforetakene og kommuneforvaltningen benytter litt forskjellige regnskapsprinsipper i regnskapsføringen. Dette slår tydeligst ut i føringen av pensjonskostnader. Nasjonalregnskapet utnytter regnskapsinformasjonen slik den kommer til uttrykk gjennom Statistisk sentralbyrås regnskaper for offentlig forvaltning. Flere virksomheter innenfor statsforvaltningen betaler ikke premie for sine ansatte til Statens pensjonskasse (SPK). For disse virksomhetene benyttes pensjonskostnader beregnet av SPK, med utgangspunkt i karakteristika ved de ansatte og deres arbeidsforhold (alder, kjønn, ansiennitet, lønnsnivå mv.). Fram til hovedrevisjonen av nasjonalregnskapet i 2014 ble underskuddet i SPK inkludert i pensjonskostnadene.

Lønn per årsverk er lavere enn årslønn i offentlig forvaltning (se tabell 6.3 og 6.4). Dette skyldes at summen av overtidslønn og naturallønn ikke er tilstrekkelig til å dekke opp for tapet av lønn knyttet til sykefravær. Det er særlig det lave nivået på naturallønn i offentlig forvaltning som gir dette resultatet. I næringene i privat sektor er lønn per årsverk stort sett høyere enn årslønn. I industrien var lønn per årsverk 7,4 prosent høyere enn årslønn utbetalt i 2023, mens forskjellen var 6,6 prosent i finansierings- og forsikringsvirksomhet. I gjennomsnitt for alle næringer var lønn per årsverk også høyere (1,7 prosent) enn årslønn utbetalt i 2023. Overnattings- og serveringsvirksomhet skiller seg ut med 5,0 prosent lavere lønn per årsverk enn årslønn i 2023. Forskjellen er likevel mindre enn i 2020, hvor lønn per årsverk falt betydelig fra 2019 til 2020, mens årslønnen økte. I 2023 er veksten i utbetalt årslønn sterkere enn veksten i lønn per årsverk.

Boks 6.1 Reviderte tall for lønn og sysselsetting

I november 2021 ble tilbakegående tallserier fra arbeidskraftregnskapet i nasjonalregnskapet endret. Endringene var i hovedsak knyttet til nivåene for årsverk og timeverk. Det var også noen små justeringer i nivåene for sysselsatte personer og for lønnssum. Nivået på lønnskostnadene er ikke endret.

Bakgrunnen for endringen i årsverk og timeverk er at nye beregninger av stillingsprosenter for lønnsjobber rapportert inn til a-ordningen, er tatt i bruk. Kvaliteten på stillingsprosentene i de første rapporteringene til a-meldingen var ikke tilfredsstillende og medførte at Statistisk sentralbyrå måtte erstatte deler av materialet med egne beregninger. Fra høsten 2020 anses kvaliteten på rapportering av stillingsprosenter å være god, og disse er nå innarbeidet i tidsseriene for både årsverk og timeverk. Dette førte til at samlede årsverk og timeverk bakover i tid er oppjustert med om lag 2,7 prosent per år. De næringsvise tallene viser at endringene er størst for overnatting og servering, forretningsmessig tjenesteyting og bygge- og anleggsvirksomhet. For offentlig forvaltning er revisjonene ubetydelige.

Nivåene for samlede årsverk og timeverk er med oppjusteringen nær nivåene som forelå før hovedrevisjonen i 2019 (se boks 7.1 i NOU 2021: 5). Oppjusteringen av antall årsverk medfører at nivået på lønn- og lønnskostnader per årsverk reduseres. Det samme gjelder for lønnskostnader per utførte timeverk. Årslønn er ikke endret, og følgelig vil forholdstallene mellom lønn per årsverk og årslønn også endres.

Utviklingen i lønn og lønnskostnader i 2023

Tabell 6.7 viser at den prosentvise årlige veksten i lønn og lønnskostnader per årsverk steg fra 2016 til 2019, falt fra 2019 til 2020, for deretter å øke igjen i 2021, 2022 og 2023. Utviklingen i lønnskostnader i 2019 og 2020 er preget av en stor økning i pensjonskostnader mv. i 2019, særlig i industrien.

I tabell 6.6 er lønnskostnadene per årsverk fordelt på lønn, arbeidsgiveravgift og pensjonskostnader mv. I gjennomsnitt utgjør lønnen rundt 80 prosent, arbeidsgiveravgiften i underkant av 12 prosent og pensjonskostnader mv. resten. I industrien utgjorde lønnen 81,2 prosent og pensjonskostnadene mv. 7,4 prosent i 2022. I offentlig forvaltning utgjorde lønnen 75,6 prosent av samlede lønnskostnader, og pensjonskostnader mv. 11,4 prosent. Totalt, i industrien og i offentlig forvaltning var andelen til pensjonskostnader noe høyere i slutten enn i begynnelsen av den siste tiårsperioden.

I figur 6.1 sammenlignes lønn per årsverk i offentlig forvaltning med tilsvarende i industrien. Det er forskjell i antall utførte timer bak årsverkene i ulike næringer. Derfor viser figuren også det relative forholdet mellom lønn i offentlig forvaltning og i industrien når man regner per utførte timeverk. Lønn per årsverk i offentlig forvaltning relativt til industrien falt i både 2022 og 2023 etter å ha økt i flere år, og utgjorde 87,5 prosent i 2023. Lønn per timeverk i offentlig forvaltning utgjorde 95,9 prosent av lønn per timeverk i industrien i 2023, 0,8 prosentpoeng lavere enn året før. Dette følger av at lønn per årsverk og lønn per timeverk i offentlig forvaltning økte med henholdsvis 5,1 og 5,3 prosent, mens veksten i industrien var henholdsvis 5,5 og 6,2 prosent.

Figur 6.1 Lønn per årsverk og timeverk i offentlig forvaltning sammenlignet med lønn per årsverk og timeverk i industrien. Lønn per årsverk/timeverk i industrien=100

* Foreløpige tall

Kilde: Nasjonalregnskapet, Statistisk sentralbyrå

Figur 6.2 Lønnskostnad per årsverk og timeverk i offentlig forvaltning sammenlignet med lønnskostnad per årsverk og timeverk i industrien. Lønnskostnad per årsverk/timeverk i industrien=100

* Foreløpige tall

Kilde: Nasjonalregnskapet, Statistisk sentralbyrå

En tilsvarende sammenligning av lønnskostnader per årsverk og per timeverk for offentlig forvaltning og industri er vist i figur 6.2. Til tross for fall i både 2021 og 2022, har lønnskostnadene per årsverk i forvaltningen økt fra 91,2 prosent til 93,0 prosent av lønnskostnadene i industrien den siste tiårsperioden. Også lønnskostnader per timeverk har økt i offentlig forvaltning sammenlignet med industrien i samme periode.

Tabell 6.3 Lønnsnivå og lønnskostnader per årsverk. 1 000 kroner¹

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Totalt

Årslønn, påløpt

505,6

519,8

528,9

541,0

556,3

575,7

593,5

614,3

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

522,7

535,4

550,8

569,9

587,6

609,6

634,7

668,4

Lønn per årsverk

514,0

528,0

535,7

546,1

561,9

581,2

593,9

619,1

648,0

679,8

Lønnskostnader per årsverk

642,4

660,0

668,1

680,4

701,4

728,3

741,6

775,4

812,5

862,5

Industrien

Årslønn, påløpt

513,0

526,9

535,7

547,1

560,7

578,8

593,8

612,8

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

534,1

546,4

560,6

578,6

591,9

612,0

638,4

671,5

Lønn per årsverk

553,2

567,3

575,9

585,8

599,9

619,6

622,8

648,6

683,7

721,3

Lønnskostnader per årsverk

679,2

696,4

707,9

718,4

735,9

763,8

765,4

796,6

842,5

897,5

Varehandel og reparasjon av motorvogner

Årslønn, påløpt

451,4

465,4

476,9

490,8

502,0

519,5

537,7

562,4

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

498,7

509,6

524,4

539,8

555,9

576,9

599,1

630,3

Lønn per årsverk

463,7

478,0

489,5

502,8

518,0

538,1

545,7

578,3

605,1

627,4

Lønnskostnader per årsverk

560,4

575,9

589,1

604,9

624,1

649,9

660,7

703,0

737,3

771,0

Bygge- og anleggsvirksomhet

Årslønn, påløpt

482,5

496,2

507,7

520,7

534,9

549,8

569,6

589,0

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

465,8

480,9

494,9

512,8

532,4

557,4

577,3

603,2

Lønn per årsverk

499,6

514,3

525,8

540,3

554,1

569,2

577,5

604,3

634,1

668,6

Lønnskostnader per årsverk

594,0

611,2

625,5

643,5

661,0

680,2

691,7

724,7

761,4

808,7

Overnattings- og serveringsvirksomhet

Årslønn, påløpt

356,2

365,8

373,5

382,4

394,7

411,3

421,6

438,9

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

354,2

360,3

373,5

388,9

398,7

413,9

429,4

453,1

Lønn per årsverk

330,7

339,8

342,8

347,7

363,1

383,4

350,5

389,5

410,1

430,5

Lønnskostnader per årsverk

386,4

396,1

399,2

404,6

423,2

448,7

412,1

457,8

483,6

510,0

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

Årslønn, påløpt

725,4

752,8

775,1

792,5

817,1

846,0

870,5

901,0

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

745,7

770,8

798,4

816,6

845,3

878,2

934,8

951,1

Lønn per årsverk

727,4

755,9

781,0

802,2

834,7

854,9

891,6

925,0

986,9

1013,8

Lønnskostnader per årsverk

966,1

1002,6

1027,8

1037,3

1079,1

1109,9

1138,5

1189,2

1263,3

1331,9

Offentlig forvaltning

Årslønn, påløpt

494,0

509,5

521,3

534,9

551,3

570,7

585,0

600,8

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

556,4

576,6

594,9

616,7

629,1

647,1

677,7

723,3

Lønn per årsverk

476,6

492,2

503,6

515,4

531,4

548,2

565,6

575,9

600,2

631,0

Lønnskostnader per årsverk

622,6

643,7

655,8

673,4

695,8

721,7

736,4

753,3

786,5

835,1

Statsforvaltning

Årslønn(kr), utbetalt

-

549,6

561,1

580,5

599,0

620,5

632,9

656,1

684,1

723,9

Lønn per årsverk

533,1

548,2

560,7

574,9

595,4

615,0

633,7

647,6

674,0

709,1

Lønnskostnader per årsverk

698,3

722,5

730,6

754,0

780,5

807,9

822,8

844,2

879,0

930,6

Kommuneforvaltning

Årslønn(kr), utbetalt

-

464,2

476,9

489,9

503,1

520,2

531,9

544,1

564,5

597,6

Lønn per årsverk

441,4

456,7

467,7

478,3

491,7

506,9

522,6

530,2

552,8

580,6

Lønnskostnader per årsverk

575,5

593,7

608,7

623,1

643,4

668,5

681,9

695,5

727,1

773,4

* Foreløpige tall.

¹ Næringsfordelt påløpt årslønn foreligger til og med 2021.

Kilde: Nasjonalregnskapet, Statistisk sentralbyrå

Tabell 6.4 Forholdet mellom årslønn, lønn per årsverk og lønnskostnader per årsverk¹

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Totalt

Årslønn, påløpt

490,6

505,6

519,8

528,9

541,0

556,3

575,7

593,5

614,3

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

516,0

522,7

535,4

550,8

569,9

587,6

609,6

634,7

668,4

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

102,5

102,0

102,0

102,0

101,1

101,6

102,1

101,7

Lønnskostnader per årsverk/Lønn per årsverk *100

124,7

125,0

125,0

124,7

124,6

124,8

125,3

124,9

125,3

125,4

126,9

Industrien

Årslønn, påløpt

497,1

513,0

526,9

535,7

547,1

560,7

578,8

593,8

612,8

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

530,2

534,1

546,4

560,6

578,6

591,9

612,0

638,4

671,5

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

107,8

107,2

107,0

107,1

105,2

106,0

107,1

107,4

Lønnskostnader per årsverk/Lønn per årsverk *100

122,4

122,8

122,8

122,9

122,6

122,7

123,3

122,9

122,8

123,2

124,4

Varehandel og reparasjon av motorvogner

Årslønn, påløpt

440,0

451,4

465,4

476,9

490,8

502,0

519,5

537,7

562,4

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

484,2

498,7

509,6

524,4

539,8

555,9

576,9

599,1

630,3

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

98,1

98,7

98,8

99,7

98,2

100,2

101,0

99,5

Lønnskostnader per årsverk/Lønn per årsverk *100

121,2

120,8

120,5

120,4

120,3

120,5

120,8

121,1

121,6

121,8

122,9

Bygge- og anleggsvirksomhet

Årslønn, påløpt

469,4

482,5

496,2

507,7

520,7

534,9

549,8

569,6

589,0

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

456,3

465,8

480,9

494,9

512,8

532,4

557,4

577,3

603,2

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

112,9

112,3

112,0

111,0

108,5

108,4

109,8

110,8

Lønnskostnader per årsverk/Lønn per årsverk *100

119,1

118,9

118,9

119,0

119,1

119,3

119,5

119,8

119,9

120,1

121,0

Overnattings- og serveringsvirksomhet

Årslønn, påløpt

348,5

356,2

365,8

373,5

382,4

394,7

411,3

421,6

438,9

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

350,2

354,2

360,3

373,5

388,9

398,7

413,9

429,4

453,1

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

96,8

96,5

97,2

98,6

87,9

94,1

95,5

95,0

Lønnskostnader per årsverk/Lønn per årsverk *100

116,9

116,8

116,6

116,4

116,4

116,6

117,0

117,6

117,5

117,9

118,5

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

Årslønn, påløpt

692,7

725,4

752,8

775,1

792,5

817,1

846,0

870,5

901,0

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

764,4

745,7

770,8

798,4

816,6

845,3

878,2

934,8

951,1

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

104,7

104,1

104,5

104,7

105,5

105,3

105,6

106,6

Lønnskostnader per årsverk/Lønn per årsverk *100

132,1

132,8

132,6

131,6

129,3

129,3

129,8

127,7

128,6

128,0

131,4

Offentlig forvaltning

Årslønn, påløpt

477,8

494,0

509,5

521,3

534,9

551,3

570,7

585,0

600,8

-

-

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

545,0

556,4

576,6

594,9

616,7

629,1

647,1

677,7

723,3

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

90,5

89,4

89,3

88,9

89,9

89,0

88,6

87,2

Lønnskostnader per årsverk/Lønn per årsverk *100

129,7

130,6

130,8

130,2

130,7

130,9

131,7

130,2

130,8

131,0

132,3

Lønnskostnader per årsverk inkludert premieavvik/Lønn per årsverk *100

129,6

131,8

130,1

130,2

130,3

131,4

132,0

129,7

132,2

131,0

132,3

Statsforvaltning

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

549,6

561,1

580,5

599,0

620,5

632,9

656,1

684,1

723,9

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

99,9

99,0

99,4

99,1

100,1

98,7

98,5

98,0

Lønnskostnader per årsverk /Lønn per årsverk *100

130,9

131,0

131,8

130,3

131,2

131,1

131,4

129,8

130,4

130,4

131,2

Kommuneforvaltning

Årslønn(kr), utbetalt

-

-

464,2

476,9

489,9

503,1

520,2

531,9

544,1

564,5

597,6

Lønn per årsverk/Årslønn utbetalt *100

-

-

-

98,1

97,6

97,7

97,5

98,3

97,4

97,9

97,2

Lønnskostnader per årsverk /Lønn per årsverk *100

96,0

98,6

130,0

130,2

130,3

130,9

131,9

130,5

131,2

131,5

133,2

* Foreløpige tall.

¹ Næringsfordelt påløpt årslønn foreligger til og med 2021.

Kilde: Nasjonalregnskapet, Statistisk sentralbyrå

Tabell 6.5 Gjennomsnittlig vekst i årslønn, lønn per årsverk og lønnskostnader per årsverk. Prosentvis vekst fra året før¹

2012

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Gj. snitt

Totalt

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

2,4

2,9

3,5

3,1

3,7

4,1

5,3

2,5

Lønn per årsverk

4,3

4,1

2,9

2,7

1,5

1,9

2,9

3,4

2,2

4,2

4,7

4,9

3,1

Lønnskostnader per årsverk

4,7

4,3

3,1

2,7

1,2

1,8

3,1

3,8

1,8

4,6

4,8

6,1

3,3

Industrien

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

2,3

2,6

3,2

2,3

3,4

4,3

5,2

2,3

Lønn per årsverk

4,3

3,6

3,2

2,5

1,5

1,7

2,4

3,3

0,5

4,1

5,4

5,5

3,0

Lønnskostnader per årsverk

4,9

3,9

3,5

2,5

1,6

1,5

2,4

3,8

0,2

4,1

5,8

6,5

3,2

Varehandel og reparasjon av motorvogner

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

2,2

2,9

2,9

3,0

3,8

3,8

5,2

2,4

Lønn per årsverk

3,3

4,1

2,4

3,1

2,4

2,7

3,0

3,9

1,4

6,0

4,6

3,7

3,3

Lønnskostnader per årsverk

3,8

4,1

2,1

2,8

2,3

2,7

3,2

4,1

1,7

6,4

4,9

4,6

3,5

Bygge- og anleggsvirksomhet

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

3,2

2,9

3,6

3,8

4,7

3,6

4,5

2,6

Lønn per årsverk

3,6

3,8

2,7

2,9

2,2

2,8

2,6

2,7

1,5

4,6

4,9

5,4

3,2

Lønnskostnader per årsverk

4,0

3,6

2,6

2,9

2,3

2,9

2,7

2,9

1,7

4,8

5,1

6,2

3,4

Overnattings- og serveringsvirksomhet

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

1,7

3,7

4,1

2,5

3,8

3,7

5,5

2,5

Lønn per årsverk

3,2

3,4

2,2

2,7

0,9

1,4

4,4

5,6

-8,6

11,1

5,3

5,0

2,9

Lønnskostnader per årsverk

3,5

3,3

2,1

2,5

0,8

1,4

4,6

6,0

-8,2

11,1

5,6

5,5

3,0

Finansierings- og forsikringsvirksomhet

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

3,4

3,6

2,3

3,5

3,9

6,4

1,7

2,5

Lønn per årsverk

3,6

5,5

4,8

3,9

3,3

2,7

4,1

2,4

4,3

3,7

6,7

2,7

3,9

Lønnskostnader per årsverk

5,1

5,1

5,3

3,8

2,5

0,9

4,0

2,9

2,6

4,5

6,2

5,4

3,8

Offentlig forvaltning

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

3,6

3,2

3,7

2,0

2,9

4,7

6,7

2,7

Lønn per årsverk

4,3

3,8

3,3

3,3

2,3

2,3

3,1

3,2

3,2

1,8

4,2

5,1

3,2

Lønnskostnader per årsverk

4,8

4,4

4,0

3,4

1,9

2,7

3,3

3,7

2,0

2,3

4,4

6,2

3,4

Statsforvaltning

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

3,5

3,2

3,6

2,0

3,7

4,3

5,8

2,6

Lønn per årsverk

4,1

3,8

3,6

2,8

2,3

2,5

3,6

3,3

3,0

2,2

4,1

5,2

3,3

Lønnskostnader per årsverk

4,5

4,1

3,7

3,5

1,1

3,2

3,5

3,5

1,8

2,6

4,1

5,9

3,3

Kommuneforvaltning

Årslønn, utbetalt

-

-

-

-

-

2,7

2,7

3,4

2,2

2,3

3,7

5,9

2,3

Lønn per årsverk

4,5

3,8

2,9

3,5

2,4

2,3

2,8

3,1

3,1

1,4

4,3

5,0

3,1

Lønnskostnader per årsverk

5,1

4,6

4,1

3,2

2,5

2,4

3,3

3,9

2,0

2,0

4,6

6,4

3,4

* Foreløpige tall.

¹ Næringsfordelt påløpt årslønn foreligger til og med 2021.

² Gjennomsnittlig årlig vekst 2024–2023. Geometrisk gjennomsnitt.

Kilde: Nasjonalregnskapet, Statistisk sentralbyrå

Tabell 6.6 Lønnskostnader per årsverk i 1 000 kroner, og fordeling på kostnadstype i prosent

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Totalt

Lønnskostnader per årsverk

642,4

660,0

668,1

680,4

701,4

728,3

741,6

775,4

812,5

862,5

– Lønn

80,0

80,0

80,2

80,3

80,1

79,8

80,1

79,8

79,8

78,8

– Arbeidsgiveravgift

11,4

11,4

11,4

11,3

11,3

11,3

11,3

11,4

11,4

11,9

– Pensjonskostnader mv.

8,6

8,6

8,4

8,4

8,6

8,9

8,6

8,7

8,8

9,3

Markedsrettet virksomhet Fastlands-Norge

Lønnskostnader per årsverk

639,9

656,7

664,5

674,6

694,7

721,3

734,2

777,3

815,9

865,6

– Lønn

81,9

82,0

82,1

82,3

82,2

81,9

82,0

81,8

81,7

80,7

– Arbeidsgiveravgift

11,6

11,6

11,5

11,5

11,5

11,5

11,5

11,6

11,6

12,1

– Pensjonskostnader mv.

6,4

6,4

6,4

6,2

6,3

6,5

6,5

6,6

6,7

7,2

Industri

Lønnskostnader per årsverk

679,2

696,4

707,9

718,4

735,9

763,8

765,4

796,6

842,5

897,5

– Lønn

81,5

81,5

81,4

81,5

81,5

81,1

81,4

81,4

81,2

80,4

– Arbeidsgiveravgift

11,5

11,5

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,4

11,9

– Pensjonskostnader mv.

7,0

7,0

7,2

7,1

7,1

7,5

7,3

7,2

7,4

7,7

Varehandel og reparasjon av motorvogner

Lønnskostnader per årsverk

560,4

575,9

589,1

604,9

624,1

649,9

660,7

703,0

737,3

771,0

– Lønn

82,8

83,0

83,1

83,1

83,0

82,8

82,6

82,3

82,1

81,4

– Arbeidsgiveravgift

11,7

11,6

11,6

11,6

11,6

11,6

11,6

11,7

11,7

12,1

– Pensjonskostnader mv.

5,5

5,4

5,3

5,3

5,4

5,6

5,8

6,0

6,2

6,5

Overnattings- og serveringsvirksomhet

Lønnskostnader per årsverk

386,4

396,1

399,2

404,6

423,2

448,7

412,1

457,8

483,6

510,0

– Lønn

85,6

85,8

85,9

85,9

85,8

85,4

85,1

85,1

84,8

84,4

– Arbeidsgiveravgift

11,3

11,3

11,3

11,3

11,3

11,4

11,5

11,5

11,5

11,6

– Pensjonskostnader mv.

3,1

2,9

2,8

2,8

2,9

3,1

3,4

3,4

3,7

4,0

Offentlig forvaltning

Lønnskostnader per årsverk

622,6

643,7

655,8

673,4

695,8

721,7

736,4

753,3

786,5

835,1

– Lønn

76,5

76,5

76,8

76,5

76,4

76,0

76,8

76,4

76,3

75,6

– Arbeidsgiveravgift

11,1

11,1

11,1

10,8

11,0

11,0

10,9

11,1

11,1

11,4

– Pensjonskostnader mv.

12,4

12,4

12,1

12,6

12,7

13,1

12,3

12,4

12,6

13,0

Statsforvaltning

Lønnskostnader per årsverk

698,3

722,5

730,6

754,0

780,5

807,9

822,8

844,2

879,0

930,6

– Lønn

76,3

75,9

76,7

76,2

76,3

76,1

77,0

76,7

76,7

76,2

– Arbeidsgiveravgift

11,4

11,4

11,4

10,8

11,0

11,2

11,1

11,3

11,2

11,8

– Pensjonskostnader mv.

12,3

12,7

11,8

13,0

12,7

12,7

11,9

12,0

12,1

12,0

Kommuneforvaltning

Lønnskostnader per årsverk

575,5

593,7

608,7

623,1

643,4

668,5

681,9

695,5

727,1

773,4

– Lønn

76,7

76,9

76,8

76,8

76,4

75,8

76,6

76,2

76,0

75,1

– Arbeidsgiveravgift

10,9

10,9

10,8

10,8

10,9

10,8

10,8

11,0

10,9

11,1

– Pensjonskostnader mv.

12,4

12,2

12,3

12,4

12,7

13,3

12,6

12,8

13,1

13,8

* Foreløpige tall.

Kilde: Nasjonalregnskapet, Statistisk sentralbyrå

Tabell 6.7 Utviklingen i lønnskostnader per årsverk fordelt på kostnadstype. Prosentvis vekst fra året før

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022*

2023*

Totalt

Lønnskostnader per årsverk

3,1

2,7

1,2

1,8

3,1

3,8

1,8

4,6

4,8

6,1

– Lønn

2,9

2,7

1,5

1,9

2,9

3,4

2,2

4,2

4,7

4,9

– Arbeidsgiveravgift

3,3

2,5

1,0

0,8

3,4

4,1

1,5

5,6

4,6

10,8

– Pensjonskostnader mv.

5,3

3,0

-0,6

2,1

4,5

7,4

-0,9

6,1

6,0

11,4

Markedsrettet virksomhet Fastlands-Norge

Lønnskostnader per årsverk

2,9

2,6

1,2

1,5

3,0

3,8

1,8

5,9

5,0

6,1

– Lønn

2,8

2,7

1,3

1,8

2,8

3,5

1,9

5,6

4,8

4,8

– Arbeidsgiveravgift

3,2

2,5

0,8

1,3

2,8

4,0

1,6

6,5

4,9

10,9

– Pensjonskostnader mv.

3,2

1,9

1,0

-1,8

5,5

7,3

1,1

7,7

7,0

13,1

Industri

Lønnskostnader per årsverk

3,5

2,5

1,6

1,5

2,4

3,8

0,2

4,1

5,8

6,5

– Lønn

3,2

2,5

1,5

1,7

2,4

3,3

0,5

4,1

5,4

5,5

– Arbeidsgiveravgift

3,4

2,7

1,0

0,9

2,5

3,8

0,1

4,3

6,0

11,4

– Pensjonskostnader mv.

7,6

2,2

4,2

-0,2

2,6

9,9

-3,0

3,1

9,2

10,4

Varehandel og reparasjon av motorvogner

Lønnskostnader per årsverk

2,1

2,8

2,3

2,7

3,2

4,1

1,7

6,4

4,9

4,6

– Lønn

2,4

3,1

2,4

2,7

3,0

3,9

1,4

6,0

4,6

3,7

– Arbeidsgiveravgift

2,1

1,8

1,9

2,6

3,3

4,4

1,8

6,9

4,9

8,0

– Pensjonskostnader mv.

-2,5

0,2

1,6

2,3

5,2

7,2

5,2

11,4

8,3

9,8

Overnattings- og serveringsvirksomhet

Lønnskostnader per årsverk

2,1

2,5

0,8

1,4

4,6

6,0

-8,2

11,1

5,6

5,5

– Lønn

2,2

2,7

0,9

1,4

4,4

5,6

-8,6

11,1

5,3

5,0

– Arbeidsgiveravgift

2,1

2,5

0,5

1,0

4,8

7,4

-7 ,7

11,0

5,8

6,4

– Pensjonskostnader mv.

0,1

-4,4

-1,3

0,5

9,0

13,6

1,7

10,8

13,1

14,2

Offentlig forvaltning

Lønnskostnader per årsverk

4,0

3,4

1,9

2,7

3,3

3,7

2,0

2,3

4,4

6,2

– Lønn

3,3

3,3

2,3

2,3

3,1

3,2

3,2

1,8

4,2

5,1

– Arbeidsgiveravgift

4,2

3,5

1,8

0,1

4,7

4,0

1,5

4,3

3,7

9,8

– Pensjonskostnader mv.

8,5

3,9

-0,7

7,1

3,6

6,9

-4,1

3,6

6,2

9,3

* Foreløpige tall.

Kilde: Nasjonalregnskapet, Statistisk sentralbyrå

Fotnoter

1)

Dette omfatter blant annet ansatte i e-verk, revisjon, vann- og avløp etc.

2)

Det vises til vedlegg 1 der forhandlingsordningen i Spekter er nærmere omtalt.

3)

SSB har publisert statistikk for november måned og med ny metode for beregning av arbeidstid tilbake til 2016, med mindre endringer i lønnsnivåer og sammensetning på heltid og deltid. Endringen i månedslønn fra november et år til neste er tilnærmet den samme som målt med september som tellingstidspunkt. I denne rapporten er tidsseriene for lønnsvekst ikke endret tilbake i tid. Lønnsnivåer for perioden 2020–2023 er per november og endringer i lønn fra 2019 til 2023 er fra november til november, mens endringer i lønn for tidligere år er målt fra september til september. I noen tilfeller vises relative lønninger i 2019 målt med både tidligere og ny statistikk.

4)

Strand, H.H. og Bye, K.S. (2024): Månedslønnen økte med 3 200 kr, Statistisk sentralbyrå. https://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/lonn-og-arbeidskraftkostnader/statistikk/lonn/artikler/manedslonnen-okte-med-3-200-kr

5)

Metoden for dekomponering er beskrevet i von Brasch, Thomas, Grini, Håkon, Johnsen, Magnus Berglund and Vigtel, Trond Christian. «A Two-Stage Bennet Decomposition of the Change in the Weighted Arithmetic Mean» Journal of Official Statistics, vol.39, no.1, 2023, pp.123–137. https://doi.org/10.2478/jos-2023-0006

6)

Hjertø, F. G og Lange, A. A. (2022) Finans og frontfaget. Et tydeligere bilde av finansnæringens lønnsforhold og lønnsdrivere. Rapport fra Finans Norge, februar 2022.

7)

Grini, K.H. og Fløtre, I.A. (2023) Lønnsgapet i Norge Lønnsforskjellen mellom menn og kvinner – hvor stor er den? Rapport 2023/4. Oslo: Statistisk sentralbyrå https://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/lonn-og-arbeidskraftkostnader/artikler/lonnsgapet-i-norge

8)

I datamaterialet er lønnen til deltidsansatte omregnet til hva den ville vært hvis de jobbet heltid. Lønn per heltidsekvivalent for de deltidsansatte kan da slås sammen med lønnen for de heltidsansatte slik at man kan beregne gjennomsnittlig lønn per heltidsekvivalent for alle ansatte.

9)

Det vises til vedleggtabell 4.19 for nærmere om fordelingen av lønn samlet og mellom kvinner og menn i perioden 2018–2023.

10)

Svarstad, E. og Dapi, B. (2022) De varig lavlønte – omfang og kjennetegn. Fafo-rapport 02:2022.

11)

En person er varig lavlønt dersom hun/han har status som lavlønt de siste fem årene, eller har status som lavlønt minst tre av de fem siste årene i kombinasjon med å ikke være lønnstaker. Personer som har lønn over lavlønnsgrensa en eller flere ganger i perioden karakteriseres ikke som varig lavlønte.

12)

For en komplett oversikt over inndelingen av varer etter leveringssektorer i KPI, se: KPIs representantvarer (ssb.no)

13)

Se overordnet beskrivelse av KVARTS i artikkelen: Boug, P., T. von Brasch, Å. Cappelen, H. Hungnes, R. Hammersland, D. Kolsrud, J. Skretting, B. Strøm og T. C. Vigtel (2023). Fiscal policy, macroeconomic performance and industry structure in a small open economy, Journal of Macroeconomics, 76, 103524.

14)

Forskning viser at informasjonsinnholdet i terminpriser til prognoseformål har økt markant siden midten av 2000-tallet, se Ellwanger R. og S. Snudden (2023). Futures prices are useful predictors of the spot price of crude oil, The Energy Journal 44(4), 65–82.

15)

Boug, P. Cappelen, Å. og Eika, T. (2013). Exchange Rate Pass-Through in a Small Open Economy: The Importance of the Distribution Sector. Open Economies Review, 24, 853–879

16)

Se for eksempel: Naug, B. og Nymoen, R. (1996). Pricing to Market in a Small Open Economy. Scandinavian Journal of Economics, Vol. 98, No. 3 (Sep., 1996), pp. 329–350

17)

Bjertnæs, G. H. M., Boug, P., Brasch, T. v., Bye, B., Cappelen, Å., Fæhn, T., Graber, M., Gundersen, T. S., Hammersland, R., Holmøy, E., Hungnes, H., Jasinski, M., Kaushal, K. R., Kolsrud, D., Quaghebeur, E., Skretting, J., Stølen, N., M., Tretvoll, H. og Vigtel, T. C. (2023). Utfordringer for lønnsdannelsen og norsk økonomi. Utredning for Frontfagsmodellutvalget. Rapporter 2023/47, Statistisk Sentralbyrå.

18)

Lønnskostnadsandelen er et mål på hvor stor andel av verdiskapingen i økonomien som tilfaller arbeidskraften, og hvor mye som tilfaller kapitaleierne

19)

OECD. (2018). OECD Employment Outlook 2018, OECD Publishing, Paris.

20)

Driftsresultat beregnes som faktorinntekt minus lønnskostnader. Dersom driftsresultatet som andel av faktorinntekten øker må lønnskostnadsandelen gå ned, og motsatt.

21)

Faktorinntekten er inntekten som tilfaller arbeid og kapital, og beregnes som bruttoprodukt minus kapitalslit og netto indirekte skatter. Se definisjon av faktorinntekt i kapittel 9, boks 9.2.

22)

Se diskusjon også i kapittel 9.3.

23)

Verksteds- og skipsbygging mv. omfatter produksjon av metallvarer, maskiner og utstyr, elektriske produkter mv, i tillegg til bygging av skip og oljeplattformer/moduler samt reparasjon og installasjon av maskiner og utstyr.

24)

Råvarebasert industri omfatter raffinering, produksjon av papir, kjemiske råvarer, farmasøytiske produkter, gummi- og plastprodukter, andre ikke-metallholdige produkter samt metaller (aluminium, ferrolegeringer, nikkel mv.)

25)

Øvrige industrinæringer eller konsumentrettet industri omfatter produksjon av næringsmidler, tekstil- og lærvarer, trevarer, trykkerivirksomhet, møbler og andre industrivarer.

26)

Se nærmere beskrivelse i Sagelvmo, Slettebø og Strøm (2023): SSB Rapport 2023/11 «Konkurranseutsatte næringer i Norge». Ikke-stedbundne industrinæringer omfatter oljeraffinering, kjemisk og farmasøytisk industri, produksjon av metallvarer, elektrisk utstyr og maskiner, tekstil, beklednings og lærvareindustri, gummivare og plastindustri, mineralproduktindustri og produksjon av møbler og annen industriproduksjon.

27)

https://www.oecd.org/competition/inequality-a-hidden-cost-of-market-power.htm

28)

Berg, O, von Brasch, T., Cappelen, Å., Holm, M. B., Raknerud, A., Tretvoll, H. og Vigtel, T.C. (2020). Drivkrefter bak svak etterspørsel i økonomien

29)

Metoden for å tilskrive selvstendig næringsdrivende en lønnskostnad, gjøres ved å ta utgangpunkt i arbeidsinnsatsen til de selvstendige og forutsette en tilsvarende timelønnslønnskostnad som lønnstakere i samme næringsområde. Driftsresultatet justeres tilsvarende, mens faktorinntekten/verdiskapingen er uendret.

30)

Kilde for anslaget: Statistisk sentralbyrå. Økonomiske Analyser, publisert 15. mars 2024.

31)

Eiendom Norge har januar 2024 gjort endringer i boligprisstatistikken med tilbakevirkende effekt, se pressemelding: Endringer i boligprisstatistikken – Eiendom Norge

32)

Det er økt usikkerhet i Eiendom Norges sesongjusterte boligpriser som følge av at metoden for sesongjustering hensyntar endret sesongmønster over tid. Se Boks 2.3 i Økonomiske Analyser 4/2023 for en grundigere redegjørelse.

33)

Benytter den bruddjusterte AKU-tidsserien i beregningen. Se Boks 7.2 «Bruddjustering av utvalgte AKU-tidsserier» i kapittel 7 for forklaringen bak bruddjusteringen.

34)

Budsjettimpulstall hentet fra «Ny saldering av statsbudsjettet 2023», publisert 01. desember 2023.

35)

Finansdepartementets prognoser ble publisert 11. mars 2024 i forbindelse med marskonferansen, SSBs prognoser ble publisert 15. mars 2024, og Norges Banks prognoser ble publisert 21. mars 2024.

36)

Personer som har avtalt arbeidstid mellom 1 og 19 timer per uke defineres som kort deltid. Lang deltid består av personer som har avtalt arbeidstid mellom 20 og 36 timer per uke, unntatt personer som oppgir dette som heltid. 37 timer og mer regnes som heltid. I 2023 jobbet 5 000 personer deltid med varierende antall timer.

37)

I dette avsnittet følges AKUs sysselsettingsdefinisjon. AKU-statistikk bygger på en utvalgsundersøkelse og er dermed beheftet med større usikkerhet. Se boks 7.1 for mer informasjon om populasjonene som legges til grunn for de ulike arbeidsmarkedsstatistikkene, og boks 7.2 for bruddet i AKU fra og med 2021.

38)

Berge, C. og Skjæveland, M. H. (2024): Hvor mange ukrainere jobber i Norge? Statistisk sentralbyrå.

39)

Bhuller, M. og Eika, L. (2020): Nedgang i sysselsettingen fra 2000–2017 – kan endringer i befolkningssammensetningen forklare alt? Søkelys på arbeidslivet, 37 (1–2), 20–37.

40)

Arbeid og inntektssikring – tiltak for økt sysselsetting, NOU 2019: 7, Arbeids- og sosialdepartementet.

41)

Strukturelle forhold som globalisering, konkurranse og teknologisk utvikling, og institusjonelle forhold som utformingen av arbeidsmarkedspolitikken og velferdsordninger, kan også ha betydning for utviklingen.

42)

Sysselsettingsraten kan måles ved AKU, som baserer seg på bosatte, eller ved nasjonalregnskapet, som også inkluderer en del sysselsatte på korttidsopphold i Norge. Dersom en skal benytte sistnevnte som indikator for utviklingen i sysselsettingsraten må befolkningen justeres tilsvarende.

43)

Fallet i sysselsettingsraten på 0,2 prosentpoeng fra 2022 til 2023 var innenfor feilmarginene til AKU.

44)

Se boks 7.3 for omtale av forskjeller mellom månedstall fra AKU, herunder trendtall.

45)

Dette er beregnet basert på summen av nivåene for aldersgruppene 15–24 år og 25–39 år.

46)

Fredriksen, D., Holmøy, E., Strøm, B. og Stølen, N. M. (2019): Betydningen av pensjonsreformen for arbeidstilbud og offentlige finanser. Søkelys på arbeidslivet, 36 (4), 266–281.

47)

Litt under 12 000 lønnstakere (bosatte og ikke-bosatte) fra Ukraina jobbet i Norge i desember 2023 ifølge endelige månedstall, en økning på om lag 71 prosent fra desember 2022.

48)

Befolkningsstatistikken som ligger til grunn for tallene om nettoinnvandring bygger på registrerte bosatte. Derfor er verken arbeidsinnvandrere på korttidsopphold eller asylsøkere uten oppholdstillatelse med i denne statistikken.

49)

Engum, J. og Slaatsveen, I. (2024): Svak utvikling i norsk økonomi. Statistisk sentralbyrå.

50)

I dette avsnittet følges nasjonalregnskapets sysselsettingsdefinisjon. Se boks 7.1 for mer informasjon om populasjonene som legges til grunn for de ulike arbeidsmarkedsstatistikkene.

51)

Berge, C. og Edelmann, F. S. (2023): Færre lønnstakere i utleie av arbeidskraft. Statistisk sentralbyrå.

52)

Månedstall fra AKU som brukes i dette kapittelet er trendtall, som representerer en underliggende tendens og konjunktursykluser, og som har bedre aktualitet enn de tremåneders glidende gjennomsnittene. Se boks 7.3 for mer om månedstall fra AKU.

53)

Dette er beregnet basert på summen av nivåene for aldersgruppene 15–24 år og 25–39 år.

54)

Horgen, E. H. (2024): Flere unge arbeidsledige i 2023. Statistisk sentralbyrå.

55)

Jensen, R. S. og Øistad, B. S. (2019): Det kjønnsdelte arbeidsmarkedet på virksomhetsnivå. Fafo-rapport 2019: 17.

56)

Bratsberg, B., Eielsen, G., Markussen, S., Raaum, O., Røed, K. og Vigtel, T. C. (2020): Koronakrisens første uker – hvem tok støyten i arbeidslivet? Samfunnsøkonomen, 2, 41–50.

57)

Kvile, J. og Lien, H. (2024): Stabil arbeidsmarknad i desember. Statistisk sentralbyrå.

58)

Varigheten regnes fra det tidspunkt en person første gang melder seg som helt arbeidsledig eller når personen melder seg som helt arbeidsledig etter avbrudd av minst to ukers varighet. Avbrudd omfatter (i) deltakelse i arbeidsmarkedstiltak, (ii) heltidsarbeid, (iii) deltidsarbeid, og (iv) perioder hvor personen ikke er arbeidssøker. Varigheten er definert som en sammenhengende arbeidsledighetsperiode der nevnte brudd ikke har forekommet, og personen ikke er definert med nedsatt arbeidsevne.

59)

Arbeidsstyrken som ligger til grunn for andelen registrert som helt ledige og arbeidssøkere på tiltak oppdateres én gang i året, og er ikke sesongjustert.

60)

Tall for desember 2023 er brukt her grunnet en feil i IT-systemet hos NAV som medførte manglende registrering av yrkesbakgrunn hos nye arbeidssøkere i januar og februar 2024.

61)

Andel av arbeidsstyrken etter yrke som er arbeidsledig er beregnet fra antall helt ledige og personer på tiltak (sesongjustert) etter yrke delt på arbeidsstyrken etter yrke avledet fra månedstall (ikke sesongjustert) for permitterte etter yrke.

62)

Spørsmålet om knapphet på arbeidskraft er kun stilt til virksomhetene som har oppgitt å ha full kapasitetsutnytting, men de rapporterte tallene gjengir andelen av alle som er med i intervjurunden.

63)

Denne endringen kan forklare noe av utviklingen fra 2020 til 2021. Se Horgen, E. H. og Sundt, C. (2021): Beskrivelse av brudd i sentrale variabler i AKU. Statistisk sentralbyrå.

64)

Dette er personer som ønsker å jobbe mer og kan starte med økt arbeidstid innen én måned (omtalt som ufrivillig deltid i AKU). Til forskjell fra undersysselsatte behøver de ikke å ha forsøkt å få lengre arbeidstid.

65)

Sundt, C. (2022): Hvilke indikatorer har vi for arbeidsmarkedet? Statistisk sentralbyrå.

66)

Endringen i datagrunnlaget er omtalt under «Sammenlignbarhet over tid og sted» for statistikken som ligger til grunn for tabell 7.4, se Tilknytning til arbeid, utdanning og velferdsordninger.

67)

Kildegrunnlaget er «Compensation per employee» som OECD publiserer i «Economic Outlook» to ganger per år. Tallene innbefatter all lønn utbetalt til lønnstakere, samt alle andre arbeidskostnader betalt av arbeidsgivere (f.eks. arbeidsledighetsforsikring og trygd).

68)

Tabell 8.4 sammenligner arbeidskraftkostnadene i industri for de tre siste årgangene av Eurostats arbeidskraftkostnadsundersøkelse, se omtale av kilden i boks 8.2. Nivåsammenligningen er gjort med utgangspunkt i kostnader per time (i felles valuta). Sammenligninger er gjort for arbeidskraftkostnadene utenom lærlinger.

69)

Dette er forskjellig fra innholdet i dataene som før 2023-rapporten ble hentet fra Conference Board. Der er lønn for sykefravær og ferie var inkludert i betalingen for ikke arbeidet tid. Lønn under ferie er nå ført under lønn for arbeidet tid (ikke mulig å skille ut), mens lønn for sykefravær i arbeidsgiverperioden inngår under sosiale kostnader.

70)

Sosiale kostnader omfatter alle postene som er angitt i punktene 1.b, 4 og 5 i boks 8.4.

71)

Ved å deflatere petroleumsrenten med KKP-indeksen for Norge og trekke denne fra samlet BNP regnet i KKP-verdi, får man et BNP-tall eksklusive petroleumsrenten. Deretter divideres det med antall innbyggere for å beregne BNP per innbygger eksklusive petroleumsrente. Man kan så sammenligne dette med gjennomsnittet for OECD slik det er gjort i figur 8.7.

72)

Lønnskostnader tilsvarer summen av virksomhetenes direkte og indirekte lønnskostnader, dvs. alle utbetalinger av lønn og indirekte kostnader som arbeidsgiveravgift og faktiske og beregnede pensjonsutgifter, se nærmere beskrivelse i boks 9.2 og vedlegg 6. Den statlige støtten med midlertidig redusert arbeidsgiveravgift for å avhjelpe næringslivet i forbindelse med koronapandemien, ble i nasjonalregnskapet ført som subsidier og ikke som redusert lønnskostnad (satsen for arbeidsgiveravgiften anses uendret).

73)

Faktorinntekten gir uttrykk for den inntekten som tilfaller produksjonsfaktorene arbeidskraft og kapital.

74)

Husholdningssektoren består av personhusholdninger, selvstendig næringsdrivende samt borettslag.

75)

Justering for prisvekst gjøres ved å benytte nasjonalregnskapet deflator for husholdningenes konsum. Se beskrivelse og sammenheng til KPI i boks 9.3.

76)

https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/arbeid-pensjon-og-inntekt-i-den-eldre-befolkningen/id2979783/

77)

Holm, M. B., Paul, P., & Tischbirek, A. (2021). The transmission of monetary policy under the microscope. Journal of Political Economy, 129(10), 2861–2904.

78)

Gini-koeffisienten som benyttes i meldingen, gjelder hele befolkningen og per forbruksenhet, mens tallene i figur 10.4 er avgrenset til yrkestilknyttede og inntekt per person. Skatten vil avhenge av utbytte, men kan ikke direkte tilordnes utbytte fordi utbytte ikke er et eget skattegrunnlag, men inngår i alminnelig inntekt. Denne utfordringen unngås ved å se på samlet inntekt uten utbytte før skatt, slik utvalget her gjør.

79)

Aaberge R., Mogstad M., Vesta O. og Vestre A. Økonomisk ulikhet i det 21 århundre. Rapporter SSB 2021/33.

80)

Aaberge R., Eika L. Langørgen A. og Mogstad M. (2018). Local governments, in-kind transfers, and economic inequality. Journal of Public Economics 180.

81)

Selvstendig næringsdrivendes inntekt fra egen virksomhet er ikke omfattet.

82)

Avtalt lønn inkludert faste tillegg.

83)

Bonus omfatter her også produksjonstillegg, provisjoner, gratialer mv., som ofte ikke er knyttet til bestemte arbeidsoppgaver og kan opptre ujevnt.

84)

Uregelmessige tillegg omfatter bl.a. tillegg for ubekvem arbeidstid, utkallingstillegg, skifttillegg, smusstillegg, offshoretillegg og andre tillegg som følge av arbeidets art. Uregelmessige tillegg er som regel knyttet til spesielle arbeidsoppgaver eller arbeidstider.

85)

I den tidlige beregningen i februar beregnes lønnsnivåene for desember dersom foreløpige tall for desember ikke foreligger.

86)

Før 2021, før bruddet, ble det ikke spurt om forventet varighet i AKU. Se også Sundt C. (2022) Hvilke indikatorer har vi for arbeidsmarkedet? https://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/sysselsetting/statistikk/arbeidskraftundersokelsen/artikler/hvilke-indikatorer-har-vi-for-arbeidsmarkedet

87)

Nergaard, K. (2022): Organisasjonsgrader, tariffavtaledekning og arbeidskonflikter 2020/2021. Fafo-notat.

88)

Nergaard, K. (2018): Organisasjonsgrader, tariffavtaledekning og arbeidskonflikter 2016/2017. Fafo-notat 2018:20.

89)

Nergaard, K. (2020): Organisasjonsgrader, tariffavtaledekning og arbeidskonflikter 2018/2019. Fafo-notat 2020:12.

90)

Nergaard (2022) diskuterer forskjellen i de ulike målene på tariffavtaledekning. Anslag basert på registerdata gir lavere andel arbeidstakere i virksomheter med tariffavtale enn beregninger basert på opplysninger fra arbeidsgiverorganisasjonene. Et slikt avvik kan ha flere forklaringer, blant annet at arbeidstakere med mer enn ett arbeidsforhold vil kunne rapporteres fra flere arbeidsgivere.

91)

Se Tariffnemndas nettsider: http://www.nemndene.no/tariffnemnda/

92)

Lønnssatsene i de allmenngjorte tariffavtalene framgår på Arbeidstilsynets hjemmeside: http://www.arbeidstilsynet.no/fakta.html?tid=90849