Prop. 66 L

(2013–2014)
Proposisjon til Stortinget (forslag til lovvedtak)

Endringer i folketrygdloven, lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (tilpasninger til ny uføretrygd i folketrygden og ny uførepensjonsordning for offentlig tjenestepensjon)

Tilråding fra Arbeids- og sosialdepartementet 11. april 2014, godkjent i statsråd samme dag. (Regjeringen Solberg)

Dokumentet på regjeringen.no

1 Hovedinnholdet i proposisjonen

I denne proposisjonen legger Arbeids- og sosialdepartementet fram forslag til endringer i lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd (folketrygdloven), lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre), lov 28. juli 1949 nr. 26 om Statens pensjonskasse, lov 7. mars 2014 nr. 5 om lov om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning), lov 6. juli 1957 nr. 26 om samordning av pensjons- og trygdeytelser og i enkelte andre lover.

Regler om ny uføretrygd i folketrygden ble gitt ved lov 16. desember 2011 nr. 59, som trer i kraft fra det tidspunkt Kongen bestemmer. Etter planen skal ny uføretrygd innføres fra 1. januar 2015. Det er også vedtatt at uføreordningen i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene skal legges om fra samme tidspunkt som det innføres ny uføretrygd i folketrygden, jf. lov 7. mars 2014 nr. 5.

Forslagene i proposisjonen her gjelder særlig enkelte endringer i bestemmelsene om ny uføretrygd i folketrygden, herunder:

nye bestemmelser om fastsetting av inntekt før og etter uførhet

enkelte lovendringer knyttet til gjennomføringen av etteroppgjør

oppheving av de særlige bestemmelsene om uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle

justeringer og enkelte opprettinger i bestemmelsene om uføretrygd

innføring av et nytt gjenlevendetillegg i uføretrygden, som en midlertidig videreføring av dagens regler om uførepensjon til gjenlevende ektefelle tilpasset ny uføretrygd

justeringer i reglene for reduksjon av folketrygdens ytelser under opphold i institusjon og under straffegjennomføring

endring av sats for minste pensjonsnivå for alderspensjonister som lever sammen med en som mottar uføretrygd

at uføre født fra og med 1948 ikke skal gis skjermingstillegg til alderspensjonen

Videre foreslås det nødvendige endringer i folketrygdloven og andre lover som følge av at uførepensjonen er vedtatt avløst av uføretrygd. Inntil det er fastsatt nye regler for ytelser til gjenlevende ektefelle, herunder beregningsregler, er det nødvendig å videreføre pensjon og overgangsstønad til gjenlevende ektefelle. Det foreslås også andre lovtekniske endringer i folketrygdloven, lov om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse, AFP-tilskottsloven, lov om supplerande stønad for personar med kort butid i Noreg og i enkelte andre lover.

Forslagene gjelder også endringer i samordningslovgivningen. Endringene skyldes omleggingen av uføreordningene i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene til nettoordninger, og innføringen av ny uføretrygd i folketrygden.

Det foreslås også å justere bestemmelsene om beregning av enke- og enkemannspensjon når pensjonisten også har egen uførepensjon fra en offentlig tjenestepensjonsordning, som følge av innføring av netto uførepensjon i de offentlige tjenestepensjonsordningene.

2 Bakgrunnen for lovforslaget

2.1 Uføretrygd i folketrygden

Regler om uføretrygd i folketrygden ble fastsatt ved lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre), jf. Prop. 130 L (2010–2011) og Innst. 80 L (2011–2012). Endringene er ikke trådt i kraft, men det tas sikte på at endringene trer i kraft fra 1. januar 2015.

Det ble vedtatt å legge om uføreordningen i folketrygden slik at den i større grad enn i dag erstatter den inntekten som faller bort på grunn av uførheten. Uføretrygden skal beregnes som 66 prosent av tidligere inntekt. Gjennomsnittlig inntekt i de tre beste av de fem siste årene før uførheten oppsto skal legges til grunn for beregningen. Inntekt opp til seks ganger grunnbeløpet regnes med. Minste årlige ytelse er 2,28 ganger grunnbeløpet for gifte og samboende og 2,48 ganger grunnbeløpet for enslige. Den særlige minstesikringen for unge uføre er noe høyere. Uføretrygden skattlegges som lønn. Gjennomsnittlig uføretrygd blir noe høyere etter skatt enn ved en videreføring av dagens ordning. Personer som mottar uførepensjon før den nye ordningen trer i kraft, vil få ytelsen omregnet til uføretrygd slik at alle som mottar full uførepensjon, og som ikke har andre inntekter eller fradrag utover standardfradrag, får en ytelse etter skatt på samme nivå som dagens uførepensjon.

Det er et vilkår for rett til uføretrygd at inntektsevnen er varig nedsatt med minst 50 prosent på grunn av sykdom, skade eller lyte. For personer som mottar arbeidsavklaringspenger når kravet om uføretrygd settes fram, er det tilstrekkelig at inntektsevnen er nedsatt med minst 40 prosent. Det fastsettes en uføregrad ved å sammenlikne inntektsnivået før uførheten med inntektsnivået etter uførheten. Når uføregraden fastsettes, skal det videre fastsettes en inntektsgrense. Inntektsgrensen skal svare til inntekt etter uførhet tillagt 40 prosent av grunnbeløpet per kalenderår. Dersom uføretrygden er en omregnet uførepensjon, tillegges i stedet 60 000 kroner per kalenderår til og med året 2018. Dersom mottakeren av uføretrygden har en inntekt som overstiger inntektsgrensen, skal uføretrygden reduseres på bakgrunn av den delen av inntekten som er høyere enn inntektsgrensen. Reduksjonen skal svare til den overskytende inntekten multiplisert med forholdet mellom vedkommendes uføretrygd ved 100 prosent uføregrad og inntekten før uførheten. Innvilget uføregrad skal som hovedregel ikke endres selv om arbeidsinntekten overstiger inntektsgrensen. Dersom vedkommende har fått utbetalt for lite eller for mye uføretrygd, skal det foretas et etteroppgjør.

Før den nye uføretrygden trer i kraft, er det nødvendig med endringer og justeringer i regelverk i og utenfor folketrygden. Det er også nødvendig å fastsette forskrifter, blant annet om overgang til uføretrygd for de som mottar uførepensjon. Se nærmere avsnitt 2.3 om høring.

2.2 Ny uføreordning i de offentlige tjenestepensjonsordningene

Som en følge av endringene i folketrygdens uføreordning er det også vedtatt at uføreordningen i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene skal legges om.

Det vises til lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning), jf. Prop. 202 L (2012–2013) og Innst. 126 L (2013–2014). I tillegg til Statens pensjonskasse omfatter lovendringene pensjonsordningen for apotekvirksomhet mv., pensjonsordningen for sykepleiere og pensjonsordningen for stortingsrepresentanter og regjeringsmedlemmer.

Uføreordningen i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene er vedtatt lagt om fra en bruttoordning til en nettoordning der pensjonen gis som et direkte tillegg til uføretrygden i folketrygden. Den nye netto uførepensjonen utgjør tre prosent av pensjonsgrunnlaget opp til 12 ganger folketrygdens grunnbeløp, og en tilleggssats på 66 prosent for inntekt mellom 6 og 12 ganger grunnbeløpet. I tillegg gis et kronebeløp på opp til 25 prosent av grunnbeløpet, men kronebeløpet kan ikke være høyere enn 6 prosent av pensjonsgrunnlaget. For lave uføregrader der det ikke gis uføretrygd fra folketrygden, gis det et tillegg som kompenserer for manglende folketrygdytelse. Det innføres et formelt skille mellom midlertidig og varig uførepensjon, og det skal legges til grunn samme sykdomsbegrep som i folketrygden. Uførepensjonister skal gå over på alderspensjon senest ved 67 år.

Det ble vedtatt regler om avkorting av uførepensjon mot arbeidsinntekt som i hovedsak tilsvarer reglene for avkorting av den nye uføretrygden i folketrygden. Det vil si at uførpensjonen skal avkortes ved inntekt over en inntektsgrense. Innvilget uføregrad skal som hovedregel ikke endres selv om arbeidsinntekten overstiger inntektsgrensen.

Det er nødvendig med enkelte endringer og tilpasninger, blant annet i samordningsregelverket, før reglene om den nye uføreordningen for de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene kan tre i kraft.

2.3 Høring

Arbeids- og sosialdepartementet sendte 31. januar 2014 på høring to høringsnotater. Høringsnotatene ble lagt ut på departementets hjemmeside, slik at de var allment tilgjengelig. Høringsfristen ble satt til 3. mars 2014. Departementet avholdt 24. februar et åpent møte der høringsinstansene var invitert til å komme med spørsmål og synspunkter.

2.3.1 Høring av forslag til enkelte tilpasninger i deler av folketrygdens regelverk som følge av innføring av ny uføretrygd

Høringen omfattet både forslag til forskrifter, herunder forskrift om omregning av uførepensjon til uføretrygd, og forslag til enkelte lovbestemmelser.

I høringsnotatet ble det blant annet foreslått å endre lovbestemmelsene for fastsetting av inntekt før uførhet, slik at den som hovedregel skal utgjøre gjennomsnittet av inntekten i de tre beste av de fem siste kalenderårene. Det ble videre foreslått midlertidige regler om et gjenlevendetillegg til uføretrygden inntil en langsiktig løsning for folketrygdens ytelser til gjenlevende er utredet og vedtatt.

Departementet foreslo nye regler for reduksjon av ytelser fra folketrygden under opphold i visse institusjoner.

Det ble også foreslått endringer i minsteytelsen til en alderspensjonist som lever sammen med en uføretrygdet og enkelte endringer av lovteknisk karakter. Departementet ba dessuten om høringsinstansenes syn på om de særlige reglene for uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle skulle oppheves.

Departementet vil vurdere innspill til forskriftsutkastene fra høringsinstansene, og tar sikte på å fastsette forskriftene slik at de kan tre i kraft fra samme tid som ny uføretrygd.

Høringsnotatet ble sendt til:

Barne-, inkluderings- og likestillingsdepartementet

Finansdepartementet

Forsvarsdepartementet

Helse- og omsorgsdepartementet

Justis- og beredskapsdepartementet

Klima- og miljødepartementet

Kommunal- og moderniseringsdepartementet

Kulturdepartementet

Kunnskapsdepartementet

Landbruks- og matdepartementet

Nærings- og fiskeridepartementet

Olje- og energidepartementet

Samferdselsdepartementet

Statsministerens kontor

Utenriksdepartementet

Arbeids- og velferdsdirektoratet

Direktoratet for arbeidstilsynet

Finanstilsynet

Helsedirektoratet

Helsetilsynet

Likestillings- og diskrimineringsombudet

Riksrevisjonen

Skattedirektoratet

Statens arbeidsmiljøinstitutt

Universitetet i Bergen, Det juridiske fakultet

Universitetet i Bergen, Institutt for økonomi

Universitetet i Oslo, Det juridiske fakultet

Universitetet i Oslo, Økonomisk institutt

Universitetet i Tromsø, Institutt for rettsvitenskap

Oslo kommune

Akademikerne

Arbeidsforskningsinstituttet

Arbeidsgiverforeningen Spekter

Arbeidsmiljøsenteret

Arbeidsmiljøskaddes landsforening

Arbeids- og velferdstilsattes yrkesorganisasjon

Arbeidssamvirkenes Landsforening

Arbeidssøkerforbundet

Bedriftsforbundet

Bransjeforeningen attføringsbedriftene i NHO

Den norske advokatforening

Den norske aktuarforening

Den norske dommerforening

Den norske legeforeningen

Den norske revisorforening

Econa

Fafo

Fagforbundet

Fellesorganisasjonen

Finansforbundet

Finans Norge

Foreningen for fangers pårørende

Forum for arbeid med bistand

Forsvar offentlig pensjon

Forsvarets seniorforbund

Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon

Gabler AS

Handelshøyskolen BI

Institutt for samfunnsforskning

Kommunal Landspensjonskasse

KS

KS Bedrift

Landsforbundet mot stoffmisbruk

Landsforeningen for pårørende innen psykisk helse

Landslaget for offentlige pensjonister

Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner

Landsorganisasjonen i Norge

LO-Kommune

LO-Stat

Nasjonalforeningen for folkehelsen

Norges Autoriserte Regnskapsføreres Forening

Norges Bank

Norges Blindeforbund

Norges Bondelag

Norges Bonde- og Småbrukarlag

Norges Farmaceutiske Forening

Norges Fiskerlag

Norges Forskningsråd

Norges Handelshøyskole

Norges Handikapforbund

Norges Ingeniør- og Teknologiorganisasjon

Norges Juristforbund

Norges Kvinne- og Familieforbund

Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet

Norsk Attføringsforum

Norsk Pensjon AS

Norsk Psykologforening

Norsk Sykepleierforbund

Norsk Tjenestemannslag

Næringslivets Hovedorganisasjon

Oslo Pensjonsforsikring AS

Pensjonistforbundet

Pensjonistpartiet

Pensjonskasseforeningen

Pensjonskontoret

Pensjonsordningen for apotekvirksomhet

Pensjonsordningen for sykepleiere

Pensjonstrygden for sjømenn

Rokkansenteret

Rådet for psykisk helse

Samarbeidsforumet av funksjonshemmedes organisasjoner

Samfunnsøkonomene

Seniorenes fellesorganisasjon

Seniorsaken

Senter for seniorpolitikk

Statens pensjonskasse

Statens råd for likestilling av funksjonshemmede

Statens seniorråd

Statistisk sentralbyrå

STAFO

Stiftelsen for samfunns- og næringslivsforskning

Stiftelsen Frischsenteret for samfunnsøkonomisk forskning

Storebrand Livsforsikring AS

Sparebankforeningen i Norge

Unge funksjonshemmede

UNIO

Virke

Yrkesorganisasjonenes sentralforbund

Følgende høringsinstanser har meddelt at de ikke har merknader:

Samferdselsdepartementet

Helse- og omsorgsdepartementet

Klima- og miljødepartementet

Kunnskapsdepartementet

Landbruks- og matdepartementet

Utenriksdepartementet

Statens arbeidsmiljøinstitutt

Norges Bank

Bransjeforeningen Attføringsbedriftene i NHO

Den norske aktuarforening

Finans Norge

Forsvarets seniorforbund

Seniorenes fellesorganisasjon

Følgende høringsinstanser har hatt merknader:

Barne-, inkluderings- og likestillingsdepartementet

Justis- og beredskapsdepartementet

Skattedirektoratet

Statens pensjonskasse

Akademikerne

Arbeids- og velferdsdirektoratet

Arbeidsgiverforeningen Spekter

AVYO

Den norske advokatforening

Fagforbundet

Fellesorganisasjonen

Foreningen for Muskelsyke

Forsvar offentlig pensjon

Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon

Interessegruppe for pensjonister og uføre i utlandet

Landslaget for offentlige pensjonister

LO-Kommune

LO-Stat

Mental Helse

Norges Handikapforbund

Norges Kvinne- og Familieforbund

Norges forbund for utviklingshemmede

Norsk Tjenestemannslag

Næringslivets Hovedorganisasjon

Oslo Pensjonsforsikring AS

Pensjonistforbundet

Pensjonskasseforeningen

Unge funksjonshemmede

UNIO

YS-Kommune

YS-Stat

Høringsinstansenes merknader er omtalt under behandlingen av de ulike forslagene i proposisjonen. Organisasjonene LO-Stat, LO-kommune, Unio, YS-Stat, YS-Kommune og Akademikerne har avgitt felles høringsuttalelse. Når det refereres til denne fellesuttalelsen i proposisjonen, omtales disse høringsinstansene som Arbeidstakerorganisasjonene.

2.3.2 Høring av endringer i samordningsregelverket og visse andre justeringer ved innføring av nye regler for uføreytelser i offentlig tjenestepensjon og folketrygden

Høringen omfattet forslag til endringer i samordningsregelverket som følge av at uføreordningen i de lovfestede tjenestepensjonsordningene er vedtatt lagt om til nettoordninger, og at uførepensjonen i folketrygden er vedtatt lagt om til uføretrygd med nye beregningsregler. Høringsnotatet omfattet også enkelte endringer i lovene om de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene.

Høringsnotatet ble sendt til:

Finansdepartementet

Kommunal- og moderniseringsdepartementet

Arbeids- og velferdsdirektoratet

Finanstilsynet

Statistisk sentralbyrå

Statens pensjonskasse

Oslo kommune

Akademikerne

Arbeidsgiverforeningen Spekter

Den norske aktuarforening

Finans Norge

Forsvarets seniorforbund

Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon

Kommunal Landspensjonskasse

KS

KS Bedrift

Landslaget for offentlige pensjonister

Landsorganisasjonen i Norge

LO-Kommune

LO-Stat

Norges Autoriserte Regnskapsførers Forening

Norges Farmaceutiske Forening

Norges Ingeniør- og teknologorganisasjon

Norsk Pensjon AS

Næringslivets Hovedorganisasjon

Oslo Pensjonsforsikring AS

Pensjonistforbundet

Pensjonskasseforeningen

Pensjonskontoret

Pensjonsordningen for apotekvirksomhet

Pensjonsordningen for sykepleiere

Pensjonstrygden for sjømenn

Samarbeidsforumet av funksjonshemmedes organisasjoner

Seniorenes fellesorganisasjon

Seniorsaken

Senter for seniorpolitikk

Statens Seniorråd

UNIO

Virke

Yrkesorganisasjonenes sentralforbund

Følgende høringsinstanser har meddelt at de ikke har merknader:

Statistisk sentralbyrå

Finans Norge

Finanstilsynet

Næringslivets Hovedorganisasjon

Landsorganisasjonen i Norge

Følgende høringsinstanser har hatt merknader:

Finansdepartementet

Arbeids- og velferdsdirektoratet

Statens pensjonskasse

Akademikerne

Forsvar offentlig pensjon

Forsvarets seniorforbund

Gabler AS

Kommunal Landspensjonskasse

Landslaget for offentlige pensjonister

LO-Kommune

LO-Stat

Oslo Pensjonsforsikring AS

Pensjonskasseforeningen

Seniorenes fellesorganisasjon

Unio

YS-Kommune

YS-Stat

Høringsinstansenes merknader er omtalt under behandlingen av de ulike forslagene i proposisjonen. Organisasjonene LO-Stat, LO-kommune, Unio, YS-Stat, YS-Kommune og Akademikerne har avgitt felles høringsuttalelse. Når det refereres til denne fellesuttalelsen i proposisjonen, omtales disse høringsinstansene som Arbeidstakerorganisasjonene.

3 Justering av bestemmelser om uføretrygd

3.1 Innledning

I dette kapitlet følger departementet opp forslagene til justeringer i bestemmelsene om uføretrygd i folketrygden som har vært på høring. Departementet foreslår i avsnitt 3.2 nye bestemmelser om fastsetting av inntekt før uførhet. I avsnitt 3.3 foreslår departementet enkelte lovbestemmelser knyttet til gjennomføringen av etteroppgjøret.

I avsnitt 3.4 forslår departementet å oppheve de særlige bestemmelsene om uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle.

Avsnitt 3.5 gjelder forslag til øvrige endringer, justeringer og enkelte opprettinger i bestemmelsene om uføretrygd. Det foreslås videre justering av bestemmelsene om sykepenger til uføretrygdede.

3.2 Fastsetting av inntekt før uførhet

3.2.1 Innledning

I dette avsnittet foreslår departementet å justere bestemmelsene om fastsetting av inntekt før uførhet i lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre), heretter kalt endringsloven.

Det foreslås en hovedregel som skal gjelde for de fleste tilfeller, se punkt 3.2.5.1. Videre foreslås en bestemmelse for fastsetting av inntekt før uførhet for arbeidstakere som jobber gradert, se punkt 3.2.5.2. Det foreslås et minste nivå på inntekt før uførhet uavhengig av sivilstand, se punkt 3.2.5.3. Punkt 3.2.5.4 omhandler pensjonsgivende inntekt som skal medregnes ved fastsetting av inntekt før og etter uførhet. Punkt 3.2.6 gjelder økonomiske og administrative konsekvenser av forslagene.

3.2.2 Vedtatte bestemmelser om fastsetting av inntekt før og etter uførhet

Når det innvilges uføretrygd, skal det fastsettes en uføregrad, se endringsloven § 12-9. Uføregraden framkommer ved å sammenlikne inntektsevne før og etter uførhet. Som det framgår av endringsloven § 12-7 fjerde ledd skal det ved vurderingen av hvor mye inntektsevnen er nedsatt, legges vekt på alder, evner, utdanning, yrkesbakgrunn, arbeidsmuligheter på hjemstedet eller andre steder der det er rimelig at vedkommende tar arbeid. Inntektsmulighetene i ethvert arbeid som vedkommende nå kan utføre, sammenliknes med inntektsmulighetene vedkommende hadde før uføretidspunktet. Dersom sykdommen, skaden eller lytet har redusert inntektsevnen gradvis over flere år, kan det tas utgangspunkt i inntektsevnen før sykdommen, skade eller lytet oppstod.

Inntekt før uførhet fastsettes til personens normale årsinntekt i full stilling før uføretidspunktet. For selvstendig næringsdrivende legges den gjennomsnittlige inntekten for de siste tre kalenderårene før uføretidspunktet til grunn, jf. endringsloven § 12-8 første ledd.

Inntekt etter uførhet fastsettes til den inntekten den uføretrygdede forutsettes å kunne skaffe seg ved å utnytte sin restinntektsevne, jf. endringsloven § 12-8 tredje ledd.

All pensjonsgivende inntekt regnes i utgangspunktet med, jf. endringsloven § 12-8 femte ledd. Inntekt som ikke er uttrykk for reell inntektsevne, medregnes ikke for arbeidstakere. Det kan videre gjøres unntak for inntekt som skriver seg fra en avsluttet aktivitet. Slik etterslepsinntekt er opptjent tidligere, men kommer av praktiske grunner først til utbetalig eller beskatning etter at aktiviteten er avsluttet. For eksempel anses feriepenger som utbetales året etter at arbeidsforholdet ble avsluttet som etterslepsinntekt. Bonus eller lignende som fastsettes ut fra virksomhetens overskudd og som utbetales det påfølgende kalenderåret anses også som etterslepsinntekt. Det samme gjelder inntekt av produksjonsmidler i forbindelse med opphør av en virksomhet. Et annet eksempel er royality på bøker som utbetales etter at uførepensjonen er innvilget. Etter det Arbeids- og velferdsdirektoratet opplyser, dreier dette seg normalt ikke om store beløp for den enkelte. Etterlønn omfattes ikke av unntaksreglen.

Det er forutsatt i Prop. 130 L (2010–2011) at forskriftsbestemmelsene om inntektsnivå før og etter uførhet for uførepensjon som ikke ble tatt inn i endringsloven, skulle videreføres. Dette gjelder tre bestemmelser i forskrift 25. mars 1997 nr. 226 om fastsetting og endring av uføregrad i forhold til pensjonsgivende inntekt. Erstatning for inntektstap ved erstatningsoppgjør etter skadeserstatningsloven § 3-1, yrkesskadeforsikringsloven § 13 eller pasientskadeloven § 4 første ledd skal unntas ved fastsetting av uføregraden selv om de er pensjonsgivende, jf. forskriften § 1. Etter forskriften § 2 skal stillingsandelen etter uførhet legges til grunn av ved fastsetting av uføregraden for en arbeidstaker dersom det etter en samlet vurdering framstår som mest rimelig. Videre framgår det av forskriften § 3 at kun ekstrainntekter og inntekter fra overtidsarbeid som har vært stabile over tid før uførheten inntrådte, kan medregnes.

Inntekten før uførhet skal ikke settes lavere enn et minste inntektsnivå. Minste inntekt før uførhet er 3,3 ganger grunnbeløpet for personer som lever sammen med ektefelle eller samboer og 3,5 ganger grunnbeløpet for enslige. For personer som fyller vilkåret for rett til minsteytelse som ung ufør skal minste inntektsnivå ikke settes lavere enn 4,5 ganger grunnbeløpet. Se endringsloven § 12-8 andre ledd.

Uføretrygden reduseres med en andel av den inntekten som overstiger en inntektsgrense, som svarer til inntekt etter uførhet tillagt 40 prosent av grunnbeløpet. Dersom uføretrygden er en omregnet uførepensjon, tillegges i stedet 60 000 kroner per kalenderår til og med året 2018. Reduksjonen beregnes ved at den inntekten som overskrider inntektsgrensen multipliseres med forholdet mellom uføretrygd ved 100 prosent uføregrad og inntekt før uførhet. Det vil si at uføretrygden skal reduseres med en sats som tilsvarer denne kompensasjonsgraden.

Inntekt før uførhet legges følgelig til grunn både for fastsetting av uføregraden, og ved beregning av satsen uføretrygden skal reduseres med ved arbeidsinntekt over inntektsgrensen. Inntekt før uførhet har imidlertid ikke betydning for fastsettingen av grunnlaget for uføretrygden.

3.2.3 Departementets forslag til fastsetting av inntekt før og etter uførhet i høringsnotatet

Som det framgår av punkt 3.2.2, er bestemmelsene om fastsetting av inntektsnivå før uførhet komplekse og skjønnsbaserte og såledels tidkrevende for Arbeids- og velferdsetaten. Departementet foreslo i høringsnotatet at inntekt før uførhet som hovedregel skal fastsettes på grunnlag av pensjonsgivende inntekt i de tre beste av de fem siste kalenderårene før uføretidspunktet. For personer som har arbeidet redusert i løpet av denne perioden, skal pensjonsgivende inntekt oppjusteres til årsinntekt i full stilling. Departementet foreslo videre at minste inntekt før uførheten skulle gjelde for inntekten for hvert av de kalenderårene som legges til grunn for fastsettingen. Departementet foreslo også at inntekt etter uførhet for arbeidstakere med restinntektsevne skal fastsettes ut fra vedkommendes inntekt i deltidsstilling oppjustert til hel stilling, dersom det er gunstigere for vedkommende. Det ble videre foreslått at det skal sees bort fra år da vedkommende fikk pensjonsopptjening på grunnlag av omsorgsarbeid dersom det er en fordel for vedkommende.

Departementet foreslo å oppheve bestemmelsen i endringsloven § 12-7 fjerde ledd siste punktum, som sier at dersom sykdommen har redusert inntektsevnen gradvis over flere år (det vil si før uføretidspunktet), kan det tas utgangspunkt i inntektsevnen før sykdommen oppsto. Videre foreslo departementet å oppheve bestemmelsen i endringsloven § 12-8 femte ledd siste punktum om at inntekt som ikke er uttrykk for reell inntektsevne, for arbeidstakere ikke skal medregnes ved fastsetting av uføregraden.

Forslaget ville etter departementets syn sikre likebehandling og forutberegnelighet, og gi et enklere regelverk.

Inntekt før uførhet har betydning for hvor stor andel av inntekt som overstiger inntektsgrensen og som går til fradrag i utbetalt uføretrygd. Minste årlig ytelse er differensiert etter sivilstand (2,28 ganger grunnbeløpet for gifte/samboende og 2,48 for gifte). Departementet hadde i Prop. 130 L (2010–2011) foreslått minste inntekt før uførhet på 3 ganger grunnbeløpet. Bakgrunnen for å foreslå et slikt minstenivå var at personer med minsteytelse ellers ville kunne få svært høy kompensasjonsgrad ved å benytte faktisk inntekt, noe som igjen ville føre til en tilsvarende høy reduksjon i uføretrygd ved inntekt over inntektsgrensen. Det framgår av Innst. 80 L (2011–2012) at Arbeids- og sosialkomiteens flertall mente at maksimal reduksjonssats for uføre med minsteytelsene skulle reduseres ytterligere, og foreslo å øke det foreslåtte minstenivået på 3 ganger grunnbeløpet til 3,3 ganger grunnbeløpet for gifte/samboende og til 3,5 ganger grunnbeløpet for enslige. Dette ga en maksimal reduksjon for begge gruppene på om lag 70 prosent. Inntekt før uførhet har imidlertid også betydning for fastsetting av uføregraden og dermed hvorvidt vedkommende har rett til uføretrygd eller ikke. Det betyr at uføretrygdede som får inntekt før uførhet fastsatt etter bestemmelsene om minste inntektsnivå, får uføregraden fastsatt på nytt ved endring i sivilstand. Ved endring i sivilstand fra enslig til gift/samboer og lavere inntekt før uførhet, vil uføregraden bli satt ned. I enkelte tilfeller kan den nye graden bli så lav at retten til uføretrygd faller bort utelukkende som følge av endringen i sivilstand. Skillet innebærer også at kravet for rett til uføretrygd vil være strengere for gifte/samboende personer enn for enslige. Etter departementets syn var det viktigere at personer med samme tidligere og nåværende inntekt har rett til samme uføretygd og med samme uføregrad, enn at de skal ha lik sats for reduksjon i uføretrygden ved inntekt over inntektsgrensen. Departementet foreslo på denne bakgrunn at minste inntekt før uførhet skal settes til 3,4 ganger grunnbeløpet uavhengig av sivilstand.

3.2.4 Høringsinstansenes syn

Tre høringsinstanser støtter forslaget til hovedregel for fastsetting av inntekt før uførhet. AVYO mener intensjonen med en mer ensartet praksis og forutberegnlighet er positiv. Pensjonskasseforeningen mener regelverket vil være mindre skjønnspreget, men framstår likevel ikke som urimelig. Fellesorganisasjonen støtter forslaget, men mener det bør tas utgangspunkt i de siste åtte årene før uførhet. Flere instanser har imidlertid innsigelser til forslaget. Det gjelder Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister, Forsvar offentlig pensjon og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon. Disse instansene mener at någjeldende bestemmelser om spesielle inntekter fortsatt bør vurderes særskilt ved fastsetting av inntekt før uførhet, og framhever at det ikke er gitt at urimelige utslag av mer tilfeldige inntekter som ikke reflekterer arbeidsevnen utjevnes over flere år. Videre påpeker disse høringsinstansene at erstatning for inntektstap normalt kommer i ettertid og ofte rett etter at uførheten anses inntrådt. Hvis erstatningsinntekter ikke holdes utenfor ved fastsetting av inntekt etter uførhet, vil uføregraden bli for lav.

Arbeids- og velferdsdirektoratet viser til at det nå foreslås to endringer i regelverket for fastsetting av inntekt før uførhet som ytterligere bidrar til at nye mottakere opplever det lønnsomt å arbeide ved siden av uføretrygden. Dette gjelder innføring av en minste inntekt før uførhet og ny hovedregel for fastsetting av inntekt før uførhet, hovedsakelig etter samme modell som beregningsgrunnlaget. Direktoratet mener at disse regelendringene til sammen bidrar til at det for nye mottakere av uføretrygd i praksis blir en maksimal kompensasjonsgrad som gir gode økonomiske insentiver til å øke arbeidsinntekten.

Norsk Forbund for Utviklingshemmede støtter forslaget om ikke å sivilstandsregulere minste inntekt før uførhet.

Det framgår at noen høringsinstanser forveksler inntekt før uførhet som er med å bestemme uføregraden, med beregningsrunnlaget som angir nivå på ytelsen. Det er også noen som ikke har klart for seg at både inntekt før uførhet og beregningsgrunnlaget knytter seg til perioden forut for uføretidspunktet. Uføretidspunktet er det tidspunktet inntektsevnen anses for nedsatt med minst 50 prosent (eventuelt 40 prosent), som normalt er sykepengetidspunktet. Mange som får en uføreytelse har tidligere hatt både sykepenger og arbeidsavklaringspenger som følgelig ikke medregnes i inntekt før uførhet og heller ikke i beregningsgrunnlaget.

3.2.5 Departementets vurdering og forslag

3.2.5.1 Hovedregel for fastsetting av inntekt før uførhet

Når inntekt før uførhet skal fastsettes, må det i varierende grad brukes skjønn. Grunnlaget for fastsetting av inntekt før uførhet for arbeidstakere vil i utgangspunktet være pensjonsgivende inntekt i uføreåret eller i året før uføreåret. Sykepengegrunnlaget legges også ofte til grunn dersom dette anses representativt for personens normalinntekt. For den som har jobbet heltid, og som har hatt jevn inntektsutvikling i sin yrkesaktive karriere, vil i stor grad alle disse tre alternative grunnlagene gi et relativt godt og korrekt grunnlag for antatt normalinntekt som frisk. Dersom vedkommendes pensjonsgivende inntekt skriver seg fra redusert stilling, skal denne inntekten først oppjusteres til hva den ville ha tilsvart ved full stilling før inntektsnivå før uførhet fastsettes. Personens inntekter kan også ha vært varierende over tid av ulike årsaker, og inntekt før uførhet må da fastsettes skjønnsmessig. For selvstendig næringsdrivende tas det utgangspunkt i inntekten i de tre siste kalenderårene før uførhet.

En annen kompliserende faktor er at inntekt før uførhet i dag fastsettes med bakgrunn i ulike utgangspunkt for arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende. For personer med kombinerte inntekter som selvstendig næringsdrivende og arbeidstaker må inntekt før uførhet fastsettes hver for seg, og deretter vektes sammen for å få en samlet inntekt for uførhet.

For å sikre en ensartet praksis og forutberegnelighet mener departementet at ny uføretrygd i størst mulig grad skal ha en felles hovedregel for fastsetting av inntekt før uførhet for arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende som omhandler de fleste tilfellene. Mindre skjønnspregede regler vil innebære at noen kan få en høyere fastsatt inntekt før uførhet, mens andre får en lavere fastsatt inntekt før uførhet enn ved gjeldende regler. Minsket bruk av skjønnsvurderinger sikrer imidlertid likebehandling og vil kunne forenkle saksbehandlingen. En klar hovedregel vil også øke muligheten for automatiserte løsninger.

Etter departementets vurdering vil et gjennomsnitt av pensjonsgivende inntekt i noen år før uføretidspunktet gi et rimelig bilde av hva som må anses som personens normale inntektsnivå. Ved fastsetting av beregningsgrunnlaget for uføretrygden brukes gjennomsnittet av de tre beste av de siste fem årene, se endringsloven § 12-11 første ledd. Når det er bestemt at dette er inntektene som skal være utslagsgivende for selve beregningen av uføretrygden, vil det etter departementets vurdering være forenklende å ta som utgangspunkt at de samme inntektsårene kan anvendes ved fastsettelse av inntekt før uførhet. For deltidsansatte skal inntekten imidlertid oppjuster til årsinntekt i full stilling, og inntekt over 6 ganger grunnbeløpet skal medregnes. Personer som har hatt både inntekt som arbeidstaker og næringsinntekt i år i perioden (fem år tilbake fra uføretidspunktet), vil imidlertid ikke få oppjustering av inntekten i en deltidsstilling til en årsinntekt i full stilling. Begrunnelsen er at næringsinntekten ikke kan knyttes til en bestemt stillingsandel. Dersom personer med både arbeidsinntekt i deltidsstilling og næringsinntekt skulle få oppjustering av inntekten i en deltidsstilling til full stilling, og den legges sammen med næringsinntekten, ville dette innebære en overkompensasjon. For år en person har hatt både arbeidsinntekt fra en deltidsstilling og næringsinntekt skal dermed faktisk inntekt legges til grunn.

Departementet mener at tilfeldige utslag av mer spesielle inntekter unngås ved å bruke flere år. Det er også forenklende å benytte samme periode for fastsetting av inntekt før uførhet for arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende.

Grupper som ikke har hatt inntekt i alle årene bør være sikret en minste inntekt før uførhet. Se nærmere forsalg i punkt 3.2.5.3 der departementet foreslår at minstenivået settes til 3,4 ganger folketrygdens grunnbeløp uavhengig av sivilstand (4,5 ganger grunnbeløpet for unge uføre) og at minstenivået skal gjelder for inntekten for hvert av de fem kalenderårene som legges til grunn for fastsettingen av inntekt før uførhet.

Etter departementets syn vil en hovedregel som tar utgangspunkt i gjennomsnittet av en lengre inntektsperiode ved fastsetting av inntekt før uførhet, gjøre at det ikke er behov for særregler for enkelte mer spesielle inntekter. Utslag av inntekt fra mer tilfeldig overtidsarbeid som i dag ikke skal regnes med i inntekt før uførhet, blir da utjevnet over flere år. Dagens bestemmelser om at det skal tas hensyn til at inntektsevnen er redusert gradvis over flere år er en administrativt krevende bestemmelser. Etter departementets vurdering vil forslaget til ny hovedregel om å ta hensyn til inntekt fem år før uføretidspunktet, samt minstenivå på inntekt før uførhet, gi tilstrekkelig vern for personer som har hatt en inntektsnedgang over en periode på grunn av redusert helsetilstand. Bestemmelsen i endringsloven § 12-7 fjerde ledd tredje punktum foreslås derfor sløyfet. I dag holdes erstatninger for inntektstap som er pensjonsgivende inntekt utenfor inntekt før uførhet. Med bakgrunn i den foreslåtte hovedregelen vil ikke utslagene av å ta med disse inntektene være så avgjørende.

Flere høringsinstanser har gitt uttrykk for at det er urimelig å ta med tilfeldige inntekter som ikke reflekterer arbeidsevnen, selv om de jevnes ut over flere år. Medregning av slike inntekter kan medføre at inntekt før uførhet blir høyere enn hvis disse inntektene skulle vurderes konkret, noe som igjen fører til at uføregraden blir høyere og dermed er til fordel for stønadsmottakeren. Inntekt før uførhet kan bli noe lavere ved at det ikke skal tas hensyn til at inntektsevnen er redusert over tid. Det er imidlertid svært forenklende for etaten å bare kunne forholde seg til en slik skjematisk regel uten å skulle skille ut noen pensjonsgivende inntekter i årene før uføretidspunktet. Dette kan være inntekter fra flere år tilbake i tid, i tilfeller hvor vedkommende har gjennomgått arbeidsrettede tiltak og mottatt arbeidsavklaringspenger før de ble tilstått uførepensjon.

Det er understreket av flere høringsinstanser at erstatning for framtidig inntektstap normalt kommer i ettertid etter uføretidspunktet, men før virkningstidspunktet for utbetalingen av uførepensjonen. Erstatningsbeløp som anses som pensjonsgivende inntekt bør da ikke medregnes i inntekt etter uførhet. Uføregraden blir ellers for lav. Departementet er enig i at slike inntekter på samme måte som i dag skal holdes utenfor ved fastsetting av inntekt etter uførhet. Det samme gjelder inntekt som er etterslep fra helt avsluttet aktivitet som blir utbetalt til stønadsmottakeren før tilståelsen av uføretrygden (virkningstidspunktet). Departementet vil ta inn en bestemmelse om dette i forskrift. Departementet vil også i forskrift regulere at slike inntekter heller ikke skal føre til reduksjon i den løpende uføretrygden etter endringsloven § 12-14.

Departementet foreslår at inntekt før uførhet som hovedregel fastsettes ut fra gjennomsnittet av de tre beste av de fem siste kalenderårene før uføretidspunktet. For arbeidstaker omregnes årsinntekt fra en deltidsstilling til full stilling. For år en person har hatt både arbeidsinntekt fra en deltidsstilling og næringsinntekt, skal imidlertid den faktiske inntekten legges til grunn. Inntektsnivå for hvert kalenderår skal ikke settes lavere enn 3,4 ganger grunnbeløpet, se forslag til minste inntekt før uførhet i 3.2.5.3. På samme måte som ved fastsettingen av beregningsgrunnlaget for uføretrygden, foreslår departementet at det skal sees bort fra år da vedkommende har fått pensjonsopptjening på grunnlag av omsorgsarbeid etter folketrygdloven § 3-16 og § 20-8 dersom dette er til fordel for vedkommende. Året før og etter slike år anses da å følge umiddelbart etter hverandre.

Det vises til lovforslaget, opphevelse av endringsloven § 12-7 fjerde ledd tredje punktum og til endringsloven § 12-9 første og andre ledd.

3.2.5.2 Inntekt før uførhet for arbeidstakere som jobber deltid

Arbeidstakere som ikke har pensjonsgivende inntekt før i uføreåret eller som har hatt en vesentlig økning av inntekten nær opp til uføretidspunktet, vil ikke få medregnet inntekten eller inntektsøkningen i inntekt før uførhet. Hvis disse innvilges 100 prosent uføretrygd, vil imidlertid ikke inntekt før uførhet ha betydning for uføregraden, og de vil uansett bli tilstått minsteytelsen. Disse anses derfor tilstrekkelig sikret ved forslaget til hovedregelen om fastsetting av inntekt før uførhet. Hvis disse personene har en restinntektsevne på virkningstidspunktet, vil imidlertid fastsatt inntekt før uførhet ha betydning for uføregraden. Det er derfor behov for unntaksbestemmelse fra hovedreglen.

Etter avklaring av inntektsevnen vil enkelte kunne klare å jobbe deltid. Inntekten deres kan imidlertid være forholdsmessig høyere enn tidligere. Dagens regelverk gir mulighet for bruk av stillingsandel ved fastsetting av inntekt før uførhet for arbeidstakere hvis dette er til det beste for vedkommende. Den som i sin deltidsjobb vil tjene forholdsmessig mer enn hva vedkommende gjorde før uføretidspunktet, kan få inntekt før uførhet fastsatt i samsvar med inntektsnivået i den nye stillingen. Bruk av den foreslåtte hovedregelen vil for disse personene kunne medføre avslag på kravet om uføretrygd fordi inntekt etter uførhet ikke tilsier en nedsatt inntektsevne med minst 50 prosent (eventuelt 40 prosent ved overgang fra arbeidsavklaringspenger). I og med at disse ikke er i stand til å arbeide mer enn henholdsvis 50 eller 60 prosent, er det etter departementets syn behov for å videreføre en unntaksregel for denne gruppen.

Unntaksregelen bør også omfatte tilfeller hvor en arbeidstaker med restarbeidsevne har hatt en vesentlig lønnsøkning i uføreåret. Det samme gjelder den tidligere studenten som etter endt studium nettopp har begynt i arbeid på uføretidspunktet. Hvis inntekt før uførhet i slike tilfeller ikke skulle bli fastsatt i forhold til inntekten på uføretidspunktet, men i forhold til den foreslåtte hovedregelen, ville uføregraden bli for lav i forhold til stillingsandelen.

I nåværende unntaksregel forutsettes at man bare bruker stillingsandel hvis dette er til det beste for personen. I tillegg forutsettes det at han eller hun har en klart avgrenset stillingsandel. Bestemmelsen gjelder derfor ikke for dem som er tilkallingsvikar eller for selvstendig næringsdrivende.

Departementet vurderer at det er nødvendig å fortsatt ha en unntaksregel som bare skal benyttes i de tilfellene hvor dette gagner personen. Det er et spørsmål om unntaksregelen skal utvides til å gjelde for alle tilfeller. Brukes kun en klart avgrenset stillingsandel, vil unntaket være enklere å praktisere. Arbeidstakerne som har flere stillinger skal kunne omfattes av unntaket. Dette sikrer likebehandling av personer som jobber i en 50 prosent stilling og personer som har både en 30 prosent stilling og en 20 prosent stilling. Selvstendig næringsdrivende er ikke ansatt i en stilling og har ofte mer varierende inntekter. For disse vil det være vanskelig å dokumentere grad av arbeidsinnsats. Kravet må dermed være at disse faktisk har en nedsatt inntektsevne sammenliknet med tidligere inntekt med 50 prosent som i dag, eller 40 prosent dersom de mottar arbeidsavklaringspenger når krav om uføretrygd settes fram. For dem som har både arbeidsinntekt og næringsinntekt vil unntaksbestemmelsen bare relateres til arbeidstakerdelen, men ikke næringsdelen. Dette innebærer at næringsinntekten i sin helhet holdes utenfor ved fastsetting av inntekt før uførhet etter denne bestemmelsen. Ved fastsetting av inntekt før uførhet etter hovedreglen, skal faktisk næringsinntekt og inntekt som arbeidstaker før uføretidspunktet legges til grunn.

Etter departementets syn er det ikke rimelig at et hvert arbeidsforhold skal kunne legges til grunn. Det bør være et krav at det er et stabilt arbeidsforhold, selv om det ikke stilles krav til at jobben er fast. Det er viktig at unge personer som ikke har rukket å jobbe i minst tre år før uføretidspunktet blir fanget opp av unntaksregelen. Mange kommer inn på arbeidsmarkedet gjennom midlertidige stillinger. Det bør heller ikke stilles krav om at man faktisk har vært i det aktuelle arbeidsforholdet. Den som begynner i stillingen samtidig som uføretrygd innvilges, bør også kunne omfattes. Vurderingen blir etter dette hvordan man skal kunne fastsette hva som er et stabilt arbeidsforhold og hva som ikke faller inn under dette. En person som er ansatt i en fast gradert stilling og en person som er «fast» tilkallingsvikar i gradert stilling, bør kunne behandles likt.

Departementet foreslår at for arbeidstakere som har ett eller flere arbeidsforhold, skal inntekt før uførhet fastsettes med grunnlag i arbeidstakerens stillingsandel på tidspunktet medlemmet har rett til å få utbetalt uføretrygden fra (virkningstidspunktet) omregnet til en årsinntekt i full stilling dersom det er gunstigere for vedkommende. Arbeidsforholdet må være dokumentert med arbeidsavtale som inneholder en klart angitt stillingsandel og startdato. Bestemmelsen innebærer at det er den faktiske arbeidsinntekten på virkningstidspunktet som skal legges til grunn for inntekt før uførhet. Inntekten oppjusteres til full stilling og nedjusteres i forhold til reguleringer av grunnbeløpet på uføretidspunktet. Bestemmelsen sikrer at den som på virkningstidstidspunktet får en jobb med høyere lønn enn før uføretidspunktet, men fortsatt ikke har helse til å jobbe mer enn 50 prosent, skal ha rett til en uføretrygd. Disse vil da få en høyere fastsatt inntekt før uførhet enn inntekten før uføretidspunktet skulle tilsi, men i tråd med de inntektsmulighetene vedkommende hadde før uførheten. Uføregraden blir riktig i forhold til den stillingsandelen personen nå kan klare. En høyere inntekt før uførhet vil imidlertid innebære en noe gunstigere avkorting i forhold til økt arbeidsinntekt.

Personer som hadde en vesentlig inntektsøkning i uføreåret, men som ikke har fått en bedre avlønnet jobb på virkningstidspunktet, er sikret at inntekt før uførhet blir fastsatt med utgangspunkt i siste vesentlige lønnsøkning.

Departementet foreslår at inntekt før uførhet fastsettes med grunnlag i arbeidstakerens stillingsandel oppjustert til inntekt i heltidsstilling dersom dette gir en høyere inntekt før uførhet enn etter hovedregelen. Det er bare arbeidsinntekt, og ikke næringsinntekt, som kan legges til grunn ved fastsetting av inntekt før uførhet etter denne bestemmelsen.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-9 tredje ledd.

3.2.5.3 Minste inntekt før uførhet

Inntekt før uførhet skal ikke settes lavere enn 3,3 ganger grunnbeløpet for gifte og samboere eller lavere enn 3,5 ganger grunnbeløpet for enslige. For personer som fyller vilkårene for rett til minsteytelse som ung ufør settes minste inntektsnivå før uførhet til 4,5 ganger grunnbeløpet.

Inntekt før uførhet har som tidligere nevnt betydning for inntektsreduksjonen av uføretrygden, men også for retten til uføretrygd og fastsettingen av uføregraden. Differensiert minste inntektsnivå etter sivilstand sikrer at reduksjonen i uføretrygden ved inntekt over inntektsgrensen blir den samme uavhengig av sivilstand. Imidlertid gjør denne differensiering at uføregraden kan bli endret (økt eller redusert) ved endringer i sivilstand. I enkelte tilfeller kan den nye graden bli så lav at retten til uføretrygd faller bort. Videre innebærer skillet at vilkåret for rett til uføretrygd er strengere for gifte/samboende enn for enslige. Etter departementets syn veier hensynet til at ingen skal miste retten til uføretrygd som følge av ekteskap/samboerskap og hensynet at to personer med samme tidligere og nåværende inntekt skal ha samme rett til uføretrygd og til samme uføregrad, tyngre enn hensyn til lik sats for reduksjon i uføretrygden når inntektsgrensen overstiges. Departementet foreslår derfor at minste inntekt før uførhet skal være uavhengig av sivilstand og settes til 3,4 ganger grunnbeløpet. Departementet foreslår ingen endringer i minste inntekt før uførhet på 4,5 ganger grunnbeløpet for dem som fyller vilkårene for rett til minsteytelse som ung ufør etter endringsloven § 12-13 tredje ledd.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-9 første ledd.

3.2.5.4 Pensjonsgivende inntekt ved fastsetting av inntekt før og etter uførhet

Etter endringsloven § 12-8 femte ledd første punktum skal all pensjonsgivende inntekt som utgangspunkt medregnes når inntektsevnen før og etter uførhet vurderes. Etter andre punktum skal inntekt som ikke er uttrykk for reell inntektsevne, likevel ikke medregnes for arbeidstakere. Bestemmelsen er en videreføring av bestemmelsen i folketrygdloven § 12-7 andre ledd tredje punktum, som sier det skal tas hensyn til all pensjonsgivende inntekt når inntektsevnen vurderes. Høyesterett la til grunn i dom av 27. april 2005 i sak nr 2005/109 at denne bestemmelsen bare gjaldt for selvstendig næringsdrivende. Etter rettens vurdering må man for arbeidstakere ta utgangspunkt i en konkret vurdering av den faktiske arbeidsevnen uavhengig av inntekten som ble utbetalt. Før denne dommen hadde etaten lagt til grunn at bestemmelsen i folketrygdloven § 12-7 andre ledd tredje punktum, som ble innført i 1991, gjaldt for både selvstendig næringsdrivende og arbeidstakere.

Høyesteretts fortolkning av bestemmelsen i folketrygdloven § 12-7 andre ledd tredje punktum er dermed videreført for ny uføretrygd i endringsloven § 12-8 femte ledd tredje punktum. Det innebærer at dersom det kan dokumenteres at en arbeidstakers pensjonsgivende inntekt er høyere enn det arbeidsinnsatsen skulle tilsi, kan uføregraden fastsettes ut fra den reelle inntektsevnen. Det er imidlertid lagt til grunn at all pensjonsgivende inntekt over 40 prosent av grunnbeløpet skal medføre reduksjon i uføretrygden etter endringsloven § 12-14. Inntekt som er opprettholdt ved velvilje fra arbeidsgiver og som derfor ikke skal medregnes når uføretrygden tilstås med en uføregrad, skal følgelig kunne gi reduksjon i den utbetalte uføretrygden.

Bestemmelsen i endringsloven § 12-8 femte ledd tredje punktum skal sikre at uføregraden blir satt i forhold til hvor redusert evnen til å utgjøre inntektsgivende arbeid er, uavhengig av om eller i hvor stor grad inntekten har blitt redusert. Det er imidlertid ikke uten videre rimelig at en person som mottar lønn når han eller hun tilstås uføretrygd skal kunne få 100 prosent ytelse.

Formålet med uføretrygden er å erstatte inntektstap på grunn av varig sykdom. Når sykdommen ikke ennå har medført et inntektstap, er det liten grunn til å tilstå uføretrygd. Så lenge arbeidstaker fortsatt jobber hos arbeidsgiver og mottar full lønn, vil det også være vanskelig å etterprøve realiteten i at arbeidstakers inntektsevne faktisk er redusert og i hvor stor grad. En regel om at all pensjonsgivende inntekt skal legges til grunn i forhold til fastsetting av uføregrad ville dermed forenkle saksbehandlingen vesentlig.

Departementet foreslår videre at eventuelle erstatninger for inntektstap og etterslepsinntekter som er pensjonsgivende inntekt som kommet til utbetaling forut for uføretidspunktet, også skal medregnes i fastsetting av inntekt før uførhet, se forslag til hovedregel for fastsetting av inntekt før uførhet i punkt 3.2.5.1. Når inntekt før uførhet nå skal fastsettes på grunnlag av gjennomsnittet av de tre beste av de fem siste årene før uførhet, vil eventuelle utslag av erstatning og etterslepsinntekter bli jevnet ut. Imidlertid skal slike inntekter ikke medregnes i inntekt etter uførhet, eller føre til reduksjon av uføretrygd etter endringsloven § 12-14.

Departementet foreslår på denne bakgrunn at det skal legges vekt på all pensjonsgivende inntekt ved fastsetting av uføregrad, herunder inntekt som er opprettholdt ved velvilje fra arbeidsgiver.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-9 sjette ledd.

3.2.6 Økonomiske og administrative konsekvenser

Forslaget til bestemmelser om fastsetting av inntekt før uførhet vil gi administrative besparelser. Forslaget vil kunne gi noe høyere inntekt før uførhet for noen og lavere for andre sammenlignet med i dag. Forslaget om å sette minstenivået for inntekt før uførhet likt for alle uavhengig av sivilstand til 3,4 ganger grunnbeløpet vil isolert sett kunne gi merutgifter knyttet til gifte uføretrygdede og mindreutgifter knyttet til enslige uføretrygdede sammenliknet med det som ble vedtatt i forbindelse med behandlingen av Prop. 130 L (2010–2011). Samlet sett er forslagene om fastsetting av inntekt før uførhet på usikkert grunnlag anslått til å gi årlige merutgifter på om lag en mill. kroner knyttet til nye uføretrygdede, fordi noen vil få en noe høyere uføregrad enn de ellers ville fått. De administrative besparelsene antas å utgjøre et klart større beløp enn dette.

Forslaget om å oppheve bestemmelsen i endringsloven § 12-8 femte ledd andre punktum vil på usikkert grunnlag kunne gi noe mindreutgifter. Forslaget innebærer en enklere saksbehandling, idet det ikke lenger åpnes for at det skal vurderes om inntekten i realiteten gir uttrykk for den faktiske arbeidsevnen, men er opprettholdt på grunn av velvilje fra arbeidsgiver.

3.3 Etteroppgjør

3.3.1 Innledning

I dette kapitlet foreslår departementet bestemmelser om hvordan etteroppgjøret skal gjennomføres. Det foreslås at det lovhjemles nærmere bestemmelser om tilbakekreving uten hensyn til skyld. Videre foreslås bestemmelser om at melding om vedtak om etteroppgjøret kan unnlates. Det foreslås også en bestemmelse om hva som skal være utgangspunkt for foreldelse i saker om etteroppgjør.

3.3.2 Forslag i høringsnotatet

Etter endringsloven § 12-14 fjerde ledd andre punktum skal Arbeids- og velferdsetaten foreta et etteroppgjør dersom mottakeren har fått for mye eller for lite utbetalt. Etter bestemmelsens sjette ledd kan nærmere bestemmelser om etteroppgjør gis i forskrift. Det framgår av Prop. 130 L (2010–2011) at etteroppgjøret skal foretas uten hensyn til skyld, tilsvarende som i dagens AFP. Ut over dette er det ikke gitt noen nærmere anvisning på hvordan etteroppgjøret skal gjennomføres.

I høringsnotatet legger departementet til grunn at etteroppgjøret innebærer en ren avregning av om det er utbetalt for mye eller for lite uføretrygd uten at det er aktuelt å vurdere skyld hos stønadsmottakeren. Det foreslås at det gis hjemmel for tilbakekreving uten skyld, og at vedtak om tilbakekreving utgjør tvangsgrunnlag for utlegg. Kravet kan avregnes i framtidige ytelser eller inndrives av Arbeids- og velferdsetaten etter reglene i bidragsinnkrevingsloven.

Nærmere regler om gjennomføring av etteroppgjør i uføretrygden ble foreslått gitt i forskrift.

3.3.3 Høringsinstansenes merknader

Flere høringsinstanser støtter forslaget om at etteroppgjøret innebærer en ren avregning av om det er utbetalt for mye eller for lite uføretrygd uten at det skal vurderes skyld hos stønadsmottakeren. Kommunal Landspensjonskasse og Pensjonskasseforeningen er positive til at prosessen gjennomføres uten individuelle skyldvurderinger. Pensjonskasseforeningen anser det for en rasjonell løsning også for trygdemottakeren. Ved at det ikke skal foretas en nærmere vurdering av aktsomhet eller skyld, vil en slik avregning kunne fremstå som mindre stigmatiserende for den enkelte. AVYO viser til at det legges opp til automatiske løsninger ved hjelp av inntektsopplysninger som er innrapportert etter reglene i a-opplysningsloven som skal gjøre det mulig at ny uføretrygd kan justeres underveis ved endring av arbeidsinntekten. Arbeidet med etterkontroll og feilutbetalinger er i dag omfattende og arbeidskrevende for Arbeids- og velferdsetaten, og AVYO er positive til at det legges opp til mer bruk av automatiserte løsninger for etteroppgjøret. Skattedirektoratet understreker at det er viktig for alle parter at det er mulig å gjøre etteroppgjørsprosessen mest mulig automatisert.

Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister, Forsvar offentlig pensjon, og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon er skeptiske til at etteroppgjøret skal kunne trekkes av Arbeids- og velferdsetaten uten skyld. En hjemmel til å innkreve ved tvangsmidler bare basert på etatens saksbehandling virker urimelig. Tilsvarende tvangsmidler motsatt vei foreslås ikke. Det påpekes at en ikke kan påregne at etaten er ufeilbarlig.

3.3.4 Departementets vurdering og forslag

Uføretrygden skal reduseres på grunnlag av all inntekt som overstiger inntektsgrensen, jf. endringsloven § 12-14 andre ledd. Etter endringsloven § 12-14 fjerde ledd skal Arbeids- og velferdsetaten foreta et etteroppgjør for hvert kalenderår dersom mottakeren har fått for mye eller for lite utbetalt uføretrygd. Arbeids- og velferdsetaten skal i alle saker kontrollere om opplysningene om pensjonsgivende inntekt som følger av skatteligningen stemmer med inntekten som er lagt til grunn for beregningen av uføretrygden. All inntekt skal måles mot all uføretrygd som er utbetalt i kalenderåret, og det beregnes riktig utbetaling av uføretrygd dette året. Kontrollperioden er 1. januar til 31. desember i kalenderåret.

I ny uføretrygd legges det opp til automatiserte løsninger som legger til rette for at mottakeren av uføretrygd på en enkel måte skal kunne melde fra om endringer i arbeidsinntekt. Innrapportering av inntektsopplysninger etter reglene i a-opplysningsloven vil legge til rette for at utbetalt uføretrygd enkelt skal kunne justeres ved endring i arbeidsinntekten. Målsettingen er at det i de fleste tilfellene blir utbetalt riktig uføretrygd, slik at det vil være lite eller ingenting å kreve tilbake eller etterbetale.

Tre høringsinstanser er positive til at etteroppgjøret skal gjennomføres uten vurdering av om det er noe å bebreide stønadsmottakeren, mens tre andre høringsinstanser mener det er betenkelig å gi Arbeids- og velferdsetaten en slik blankofullmakt. Skattedirektoratet understreker at det er viktig for alle parter å gjøre etteroppgjørsprosessen mest mulig automatisert. Departementet legger til grunn at systemet med etteroppgjør må baseres på ren avregning uten hensyn til skyld for å unngå at systemet blir for administrativt krevende. Videre oppfordres de uføre i det nye systemet i større grad enn i dag til å prøve å utnytte restinntektsevnen på en fleksibel måte. Det vises til at uansett hvor mange som det viser seg i etteroppgjøret har fått feilutbetalt ytelse, vil det være en stor saksmengde som Arbeids- og velferdsetaten skal kontrollere. Analyser av dagens uførepensjonister viser at det er omlag 122 000 uførepensjonister som har inntekt over konvertert fribeløp på 60 000 kroner (som gjelder for disse fram til og med 2018) og 136 000 uførepensjonister som har inntekt over 40 prosent av grunnbeløpet. Antallet som vil velge å benytte sin restinntektsevne vil i tillegg kunne øke som følge av at inntekten som er under beløpsgrensen aldri skal føre til reduksjon i ytelsen. Dette i motsetning til dagens regler hvor uførepensjonisten kan risikere å gå ned i samlet inntekt hvis arbeidsinntekten overstiger friinntekten, fordi uføregraden revurderes på bakgrunn av hele arbeidsinntekten, også den som var under friinntekten. Saksmengden tilsier at etteroppgjøret må gjøres mest mulig automatisert. Henvisningen til etteroppgjørsordningen for AFP i Prop. 130 L (2010–2011) innebærer også at det er snakk om en ren avregning uten at det er aktuelt å vurdere skyld hos stønadsmottakeren. Det legges på denne bakgrunn til grunn at det ikke skal tas stilling til om det er noe å bebreide stønadsmottakeren.

Etter folketrygdloven § 22-16 kan ytelse som er utbetalt med for høyt beløp fordi mottakerens inntekt er høyere enn forutsatt ved fastsettingen av ytelsen, avregnes ved trekk i framtidige ytelser. Dette er en objektiv avregningshjemmel, men etter praksis gjøres det en konkret vurdering av om mottakeren har unnlatt å overholde plikten til å melde fra om inntekt eller inntektsøkning. Bestemmelsen passer derfor ikke helt til en målsetting om at etteroppgjøret skal gjennomføres som en ren avregning uten vurdering av om det er noe å bebreide stønadsmottakeren. En automatisert saksbehandlingsprosess vil ikke kunne gjennomføres på en effektiv måte dersom det stilles krav til individuelle vurderinger av alle saker som skal behandles. Derfor er dagens praktisering av avregningsordningen i § 22-16 ikke tilstrekkelig effektiv for det årlige etteroppgjøret av uføretrygd.

Bestemmelsen i folketrygdloven § 22-15 gir hjemmel til å kreve tilbake feilaktig utbetaling i tilfeller hvor mottakeren forsto eller burde ha forstått at utbetalingen skyldtes en feil. Tilbakekreving av feilutbetalt beløp som er mottatt i god tro er begrenset til berikelsen etter bestemmelsens femte ledd. Tilbakekreving etter paragrafen kan unnlates hvis det feilutbetalte beløpet utgjør mindre enn fire rettsgebyr (3440 kroner).

Bestemmelsen i folketrygdloven § 22-16 om tilbakebetaling krever at det er noe å bebreide stønadsmottakeren. Likeledes krever vedtak om tilbakekreving etter folketrygdloven § 22-15 ulike grader av skyld og individuelle vurderinger. Det er lite aktuelt å fatte slike vedtak i det store flertallet av etteroppgjørssaker.

Etteroppgjøret innebærer en ren avregning uten hensyn til hva som er årsaken til korrigeringen. Departementet foreslår at for mye utbetalt uføretrygd kan kreves tilbakebetalt ved avregning i ytelser som den uføretrygdede mottar fra folketrygden etter mønster av den trekk- og avregningsordningen som i dag er hjemlet i folketrygdloven § 22-16. Departementet foreslår også at det skal være anledning til å avregne for mye utbetalt uføretrygd mot AFP i forbindelse med etteroppgjør for en person som har gått over til offentlig AFP, som utbetales av Arbeids- og velferdsetaten. Dersom det ikke er en ytelse som nevnt å avregne i, kan for mye utbetalt uføretrygd inndrives av Arbeids- og velferdsetaten etter reglene i bidragsinnkrevingsloven. For lite utbetalt uføretrygd skal etterbetales som et engangsbeløp.

Departementet foreslår at det i endringsloven § 12-14 fjerde ledd gis hjemmel for å tilbakekreve for mye utbetalt uføretrygd uten hensyn til skyld, og at det kan avregnes i framtidige ytelser som omfattes av folketrygdloven § 22-16 tredje ledd og AFP i offentlig sektor. Videre foreslås det å gi hjemmel for at vedtak om tilbakekreving i etteroppgjørssaker gir tvangsgrunnlag for utlegg og at Arbeids- og velferdsetaten kan innkreve etter bidragsinnkrevingsloven. Dette er en aktuell bestemmelse å benytte for personer som for eksempel på grunn av høy arbeidsinntekt mottar en liten eller ingen uføretrygd. For mye utbetalt uføretrygd kan da inndrives ved trekk i lønn etter dekningsloven § 2-7 første ledd. For personer som mottar en løpende uføretrygd kan kravet da avregnes i framtidige ytelser etter trekk til forskuddsskatt og før eventuelle utleggstrekk.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-14 fjerde ledd.

3.3.5 Unntak fra melding om vedtak om etteroppgjør

Departementet foreslo i høringsnotatet at den uføretrygdede skal varsles om etteroppgjøret med beregning og angivelse av beløp, informasjon om klageadgang, og at vedtaket vil bli fattet uten videre hvis ikke vedkommende har innsigelser. Det innebærer at det ikke gis melding om vedtak om etteroppgjøret i de tilfellene stønadsmottakeren ikke har innvendinger til det varselet som er sendt ut. Hvis den uføretrygdede har merknader, vil det bli sendt nytt brev med endelig vedtak.

Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister, Forsvar offentlig pensjon, og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon mener en slik fullmakt til Arbeids- og velferdsetaten kan gi urimelige resultater, for eksempel hvis etaten feiltolker en informasjon fra skatteetaten om «endrede forhold».

Det er nødvendig å forenkle saksbehandlingen slik at det er tilstrekkelig at stønadsmottakeren har sett og fått mulighet til å gi innsigelser til bakgrunnsinformasjonen etaten har for å foreta avregningen. Rettssikkerheten for den enkelte må anses ivaretatt ved at alle opplysninger om inntekt og utbetalt uføretrygd som gir grunnlag for avregningen dermed er kjent, og grunnen til et senere trekk i ytelsen er da åpenbart kjent for vedkommende.

Departementet foreslår at det i forskriften gis bestemmelse om at vedtak om etteroppgjør kan unnlates når vedkommende ikke melder i fra om endrede forhold eller har andre innsigelser til varslet om etteroppgjøret. Det foreslås at det gis hjemmel til en slik forskriftsbestemmelse i folketrygdloven § 21-10 tredje ledd.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 21-10 tredje ledd.

3.3.6 Utgangspunktet for foreldelse

Departementet foreslo i høringsnotatet at datoen for endelig vedtak om etteroppgjør skal være utgangspunkt for foreldelse. Det foreslås at det gis bestemmelse om dette i folketrygdloven § 22-14 andre ledd.

Ingen av høringsinstansene har hatt merknader til forslaget.

Etteroppgjøret innebærer en korrigering av tidligere utbetalt uføretrygd når alle opplysninger om arbeidsinntekt og utbetalt trygd i kontrollåret foreligger. Først når etteroppgjøret er gjennomført foreligger det endelige vedtaket om riktig uføretrygd i kontrollåret. Dette tilsier at datoen for vedtaket om etteroppgjør skal være utgangspunktet for foreldelse.

Folketrygdloven § 22-14 har særlige bestemmelser om foreldelse som eventuelt går foran foreldelseslovens bestemmelser. Etableringen av et årlig etteroppgjør som en del av den nye ordningen med avkorting av ny uføretrygd mot arbeidsinntekt, er ny. Departementet ser behov for å klargjøre utgangspunktet for foreldelse i forhold til etatens vedtak om tilbakekreving eller tilbakebetaling av for lite eller for mye uføretrygd. Etter departementets vurdering bør en slik bestemmelse tas inn i folketrygdloven § 22-14. Utgangspunktet for fristen gjelder både for den uføretrygdetes krav mot etaten og etatens krav mot stønadsmottakeren.

Folketrygdloven § 22-14 andre ledd bestemmer at «Foreldelsesfristen for rett til ytelser etter folketrygdloven regnes fra tidspunktet da det endelige vedtaket ble fattet.». Endelig vedtak innebærer at det ikke påløper foreldelse mens saken er til klage- eller ankebehandling. Vedtaket om etteroppgjøret kan påklages og ankes inn for Trygderetten. Endelig vedtak i slike saker foreligger i så fall først etter en eventuell klage og anke til Trygderetten.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 22-14 andre ledd nytt andre punktum.

Departementet foreslår videre at avregning og trekk med hjemmel i endringsloven § 12-14 fjerde ledd bryter foreldelsen.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 22-14 femte ledd første punktum.

3.4 Oppheving av bestemmelsen om uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle

3.4.1 Innledning og bakgrunn

Uførepensjon kan tilstås når inntektsevnen er varig nedsatt med minst 50 prosent på grunn av sykdom, skade eller lyte. I ny uføretrygd er dette kravet videreført. For personer som mottar arbeidsavklaringspenger når kravet om uføretrygd settes fram, er det likevel tilstrekkelig at inntektsevnen er varig nedsatt med minst 40 prosent.

I tillegg er det etter dagens regler gitt særregler i folketrygdloven § 12-8 som gir hjemmearbeidende ektefelle rett til uførepensjon når evnen til å utføre arbeid i hjemmet (arbeidsevnen) er varig nedsatt med minst 50 prosent. Særordningen er videreført i ny uføretrygd og bestemmelsen i endringsloven § 12-10 svarer i hovedsak til någjeldende bestemmelse. Som hjemmearbeidende ektefelle regnes personer som lever i ekteskap (eller partnerskap/samboerskap som nevnt i folketrygdloven § 1-5), som ikke har vært i arbeid (heller ikke deltid), og hvor den andre ektefellen skaffer familien inntekt. I følgende tilfeller skal den hjemmearbeidende ektefellen likevel vurderes etter hovedreglen om tapt inntektsevne, det vil si vurderes som yrkesaktiv:

Når det er sannsynlig at vedkommende ville ha begynt i inntektsgivende arbeid hvis uførheten ikke hadde oppstått.

Når ektefellens inntekt er lavere enn to ganger grunnbeløpet.

Når sykdom er årsaken til at man tidligere ikke har vært i arbeid.

Når man er hjemmeværende på grunn av omsorg for barn.

Hjemmearbeidende ektefeller som senere mister ektefellen eller skiller seg, vil få uføregraden fastsatt på nytt. Når de ikke lenger blir forsørget av ektefellen, regnes de alltid som potensielle yrkesaktive. Uføregraden skal da fastsettes på nytt etter de ordinære bestemmelsene.

Ved vurderingen av hvor høy uføregraden er, skal evnen til å utføre arbeid i hjemmet som vedkommende nå har, sammenliknes med den tilsvarende evnen vedkommende hadde før sykdommen, skaden eller lytet oppsto. Er det en liten og lettstelt bolig, legges til grunn at man kan gjøre mer av hjemmearbeidet, enn hvis huset er stort og kronglete. Dette vil i de fleste tilfeller være en strengere vurdering enn etter hovedregelen, der uføregraden vurderes i forhold til arbeidslivets krav. 661 personer mottar uføreytelse fastsatt etter disse bestemmelsene. Ofte vil uføregraden fastsatt ut fra arbeidsevnen i hjemmet bli lavere enn etter de ordinære bestemmelsene mot arbeidslivet.

Departementet uttalte i Prop. 130 L (2010–2011) at en tok sikte på å vurdere om det fortsatt er behov for disse særreglene.

3.4.2 Forslaget i høringsnotatet

Departementet viste til at bestemmelsen om uførepensjon/uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle innebærer vanskelige skjønnsvurderinger og kan i praksis føre til forskjellsbehandling. En videreføring av bestemmelsen er isolert sett et hinder for full likestilling i folketrygden, ettersom det i praksis er kvinner som omfattes av bestemmelsen. Disse kvinnene vil ha vanskeligere for både å få innvilget uføretrygd og å få en høy uføregrad. Etter departementets syn tilsier dette at bestemmelsen om uførepensjon til hjemmearbeidende ikke bør videreføres, noe som også vil være i tråd med utviklingen der de fleste kvinner er yrkesaktive på heltid eller deltid. En opphevelse av særregelen vil dessuten være en klar forenkling av regelverket, både for brukerne og for Arbeids- og velferdsetaten. Departementet uttalte videre at selv om få personer omfattes av bestemmelsen, vil en oppheving av særreglene imidlertid medføre at noen personer som i dag ikke fyller vilkårene til uførepensjon, vil kunne få rett til uføretrygd hvis uførheten i stedet skal vurderes opp mot ordinært arbeidsliv. Videre vil opphevingen kunne medføre at hjemmearbeidende ektefeller får rett til en høyere uføregrad enn etter dagens regler.

Departementet uttalte at det ikke var tatt endelig standpunkt til om særreglene om uførepensjon/uføretrygd til hjemmearbeidende ektefeller bør beholdes eller oppheves, og ba spesielt om høringsinstansenes syn på dette spørsmålet.

3.4.3 Høringsinstansenes merknader

Næringslivets hovedorganisasjon finner at det virker fornuftig å oppheve disse særreglene slik at alle som setter fram krav om uføretrygd blir vurdert opp mot inntektsevnen i ordinært arbeidsliv. Norsk tjenestemannslag mener særreglene skal oppheves. Pensjonskasseforeningen viser til at regelverket kommer til anvendelse i relativt få tilfeller og oppleves som kjønnsdiskriminerende. De mener reglene bør oppheves, men understreker at det er viktig at uføretrygden kun skal kompensere for den delen av inntektsevnen som er falt bort på grunn av sykdom og ikke kompensere for ikke-nyttiggjort potensial. Norges Kvinne- og familieforbund støtter et forslag om å fjerne særreglene, men peker på at det er viktig at dette ikke medfører at det blir vanskeligere å få uføretrygd, og at de personene som nå er innenfor denne typen trygd ikke taper økonomisk på endringen. Fellesorganisasjonen er opptatt av at arbeids- og trygdeordninger skal fremme likestilling best mulig, men ser likevel at de få dette rammer, er oftest kvinner. De vil likevel ikke støtte en opphevelse på nåværende tidspunkt og viser til at om få år vil de fleste kvinner velge yrkesaktivitet og dermed slippe å ende opp som minstepensjonister. Landslaget for offentlige pensjonister mener det ikke er godtgjort at disse kan ivaretas av andre deler av trygdesystemet, og synes at ytelsen bør videreføres. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet uttaler at bestemmelsen bør opphøre, slik at alle i yrkesaktiv alder som blir arbeidsuføre vurderes opp mot yrkeslivet. Departementet skriver «[d]en særlige regelen om uføreytelser for hjemmearbeidende er en regel som gjør det vanskeligere for hjemmearbeidende å oppnå uføreytelser enn for andre som blir vurdert etter hovedregelen (tap av evne til å oppnå inntekt ved arbeid). Som høringsnotatet påpeker er det så å si bare kvinner som blir vurdert etter denne regelen. Den fører derfor til at det i praksis blir stilt strengere krav for uføreytelser til kvinner enn til menn i en sammenlignbar situasjon. […] Departementet mener også at det er prinsipielt viktig at regelverket ikke låser kvinner fast i en situasjon som «forsørget» og «hjemmeværende». Alle mennesker i yrkesaktiv alder må behandles av regelverket som potensielt yrkesaktive. Slik regelen er utformet i dag kan den ha en signalvirkning som kan være med på å hindre at det blir satt i verk attføringstiltak for kvinner som har vært ute av yrkeslivet en lengre periode.»

Arbeids- og velferdsdirektoratet støtter et forslag om å oppheve særreglene. Direktoratet viser til at dagens regler innebærer en forskjellsbehandling ved at det for hjemmearbeidende ektefeller kreves mer for å få innvilget uføretrygd, enn for enslige hjemmearbeidende eller de som faktisk er (eller vurderes som) yrkesaktive. Direktoratet viser til at Arbeids- og velferdsetaten skal ha fokus på arbeid og den enkeltes muligheter i arbeidslivet, og uttaler: «Bestemmelsen krever også vurderinger på et vanskelig område hvor NAV ikke har særlige forutsetninger. […] Man må kunne vurdere hvilken betydning det har for bruker at vedkommende har parkett eller vegg-til-vegg teppe, dette sett i forhold til de aktuelle sykdomsforholdene. […] I praksis er det umulig for NAV å sikre likebehandling av «like» tilfeller når det gjelder vurderinger etter bestemmelsen om hjemmearbeidende.»

3.4.4 Departementets vurdering og forslag

Hjemmearbeidende ektefeller blir i dag ikke vurdert ut fra inntektsmulighetene de har i det ordinære arbeidslivet, men ut fra hva de klarer å utføre av husarbeid. Er det en liten og lettstelt bolig, legges til grunn at man kan gjøre mer av hjemmearbeidet, enn hvis huset er stort og krevende å stelle. Boliger med vegg til veggtepper og/eller graden av gamle/slitte gulv vil kunne tillegges vekt når arbeidsevnen vurderes, og dermed om en person får innvilget uføreytelse eller får avslag. Dette kan medføre at to personer med samme type lidelse og samme begrensninger vil få forskjellig resultat på sin uføresøknad. Dermed vil altså hjemmearbeidende ektefeller bosatt i lettstelte boliger i stor grad falle utenfor uføreordningen, eller få lavere uføregrad enn de som har en større bolig. Bestemmelsen er videre vanskelig å praktisere ved endringer i forhold som kan medføre en ny vurdering av saken, for eksempel ved flytting til ny bolig (som kan være lettere eller tyngre å stelle) eller ved oppussing og modernisering av boligen.

I de fleste tilfellene vil en vurdering av uføregraden mot arbeidsevnen i hjemmet kunne gi en noe lavere uføregrad enn en vurdering mot inntektsevnen i arbeidslivet. Departementet legger derfor til grunn at en oppheving av særreglene ikke vil gjøre det vanskeligere for hjemmearbeidende ektefeller å få en uføretrygd ved varig sykdom, snarere tvert imot. Departementet understreker at særreglene kun gjelder vilkåret for å få en uføreytelse. Nivået på uførepensjonen bestemmes på bakgrunn av tidligere inntekt. Uføre hjemmearbeidende ektefeller har ikke hatt inntekt og mottar derfor i dag en minstepensjon (minsteytelse). En opphevelse av disse særreglene vil ikke endre på det.

I den nye uførereformen har man søkt å fristille seg fra vurderinger ut fra sivilstand. Dette fordi det er ønskelig at personer skal kunne få utbetaling av ytelse basert på sin egen opptjening uavhengig av sivilstand. Reglen for hjemmearbeidende innebærer imidlertid nettopp en avhengighet til sivilstand. Det er i all hovedsak gifte kvinner som får uførepensjon etter denne bestemmelsen. Det legges til grunn en antakelse om at hun forsørges av sin mann. En gift kvinne og en enslig kvinne vil bli vurdert forskjellig tilsynelatende uten andre forskjeller enn nettopp ekteskapet eller samboerskapet. Kvinner som omfattes av bestemmelsen vil ha vanskeligere for både å få innvilget uføretrygd og å få en høy uføregrad. Bestemmelsen innebærer dessuten vanskelige skjønnsvurderinger og kan derfor i praksis føre til forskjellsbehandling.

Departementet deler Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementets og Arbeids- og velferdsdirektoratets syn på at dagens regel kan hindre denne gruppen i å få vurdert sine muligheter i arbeidslivet. For å få innvilget uføretrygd etter de ordinære bestemmelsene må vedkommende først ha gjennomført eller forsøkt å gjennomføre individuelle og hensiktsmessige arbeidsrettede tiltak uten at inntektsevnen er bedret.

Departementet foreslår på denne bakgrunn at bestemmelsen om uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle oppheves. Dette innbærer at alle som setter fram krav om uføretrygd blir vurdert opp mot inntektsevnen i ordinært arbeidsliv etter hovedreglene. Departementet foreslår videre at personer som har en uførepensjon etter disse bestemmelsene, beholder den uføregraden de har fått fastsatt ved konverteringen til uføretrygd. Dersom de senere setter fram krav om økt uføregrad, vil de imidlertid få kravet vurdert etter de nye reglene, det vil si som yrkesaktiv.

Det vises til lovforslaget, opphevelse av endringsloven § 12-10

3.4.5 Økonomiske og administrative konsekvenser. Ikrafttredelse

Opphevelse av bestemmelsen vil kunne medføre at noen flere kvinner får innvilget uføretrygd, eller at de som i dag har en gradert uføreytelse som hjemmearbeide ektefelle etter søknad kan få en høyere uføregrad.

70 prosent av dagens om lag 650 personer som mottar uførepensjon etter særreglene mottar 100 prosent uførepensjon. Dermed har kun 30 prosent en gradert ytelse. Blant dem som i de siste årene har fått en uførepensjon etter disse reglene, er andelen med gradert ytelse enda lavere. Det er derfor ikke mange av dagens uførepensjonister som eventuelt kan få en høyere uføregrad. Omfanget av dem som i dag får avslag på krav om uførepensjon på grunn av disse særreglene er svært lavt. Begrunnelsen for de avslagene som i dag blir gitt, er i stor grad at kravet om at sykdommen må være varig ikke er oppfylt. Dermed er vilkåret ikke oppfylt, verken etter særreglene eller etter de ordinære reglene.

Departementet antar at opphevingen ikke vil medføre økonomiske merutgifter av betydning. Opphevingen av særreglene vil gjøre saksbehandlingen vesentlig enklere og innebærer administrative forenklinger.

Departementet foreslår at endringen skal tre i kraft fra samme tidspunkt som ny uføretrygd, som etter planen er 1. januar 2015. Departementet foreslår at personer som har en uførepensjon etter disse bestemmelsene på dette tidspunktet, beholder den uføregraden de har fått fastsatt ved konverteringen til uføretrygd. Dersom de senere setter fram krav om økt uføregrad, vil de imidlertid få kravet vurdert etter de nye reglene.

3.5 Øvrige endringer i bestemmelser om uføretrygd mv.

3.5.1 Opptjening av ny rett til sykepenger for uføretrygdede

Sykepenger fra trygden gis i inntil ett år i løpet av en treårs periode. Den som er helt arbeidsfør i 26 uker etter at vedkommende sist fikk sykepenger fra trygden tjener opp ny rett til sykepenger, jf. folketrygdloven § 8-12 andre ledd. Etter bestemmelsens tredje ledd opptjener den som mottar en gradert uførepensjon også opp ny rett dersom vedkommende har vært helt arbeidsfør med den gjenværende arbeidsevnen i 26 uker.

I ny uføretrygd fastsettes uføretrygden med en uføregrad ved tilståelsen, men stønadsmottakeren beholder uføregraden selv om vedkommende øker sin deltakelse i arbeidslivet og tjener bedre. Uføretrygden blir imidlertid redusert når inntekten overstiger den fastsatte inntektsgrensen. Den utbetalte uføretrygden kan dermed være mye lavere enn uføregraden skulle tilsi.

Departementet foreslår at en mottaker av uføretrygd uavhengig av uføregraden skal tjene opp ny rett til sykepenger hvis vedkommende har vært arbeidsfør med arbeidsinntekt i sammenhengende 26 uker. Det innebærer at en person som i utgangspunktet er tilstått 100 prosent uføretrygd kan tjene opp ny rett fra første tjente krone. Departementet har vurdert om det er grunn til å kreve at arbeidsforholdet har hatt et visst omfang, for eksempel at det kreves at vedkommende minst har hatt arbeidsinntekt i forhold til 20 prosent arbeidsevne i hele perioden på 26 uker for å opptjene ny rett til sykepenger. Det anses imidlertid at dette ikke er nødvendig, da det er en generell bestemmelse om at sykepengegrunnlaget må utgjøre minst 50 prosent av grunnbeløpet, jf. folketrygdloven § 8-3 andre ledd.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 8-12 tredje ledd.

3.5.2 Utbetaling av sykepenger til mottaker av uføretrygd

Det ytes ikke sykepenger til en person som mottar hel uførepensjon, jf. folketrygdloven § 8-50. Etter andre ledd ytes sykepenger til mottaker av gradert uførepensjon ut i fra den arbeidsinntekten vedkommende har i tillegg til pensjonen.

I ny uføretrygd kan den som har en uføregrad på 100 prosent senere ha arbeidsinntekt over inntekstgrensen uten at uføregraden endres. Uføregraden behøver dermed ikke tilsvare utbetalt uføretrygd. Departementet foreslår at mottakere av uføretrygd skal ha rett til sykepenger på grunnlag av den arbeidsinntekten vedkommende har i tillegg til uføretrygden, uavhengig av om uføretrygden er gradert eller ikke. De generelle vilkårene for rett til sykepenger må imidlertid være oppfylt, herunder at inntektsgrunnlag minst må tilsvare 50 prosent av grunnbeløpet, jf. folketrygdloven § 8-3 andre ledd, og at vedkommende eventuelt har opptjent ny rett til sykepenger, se punkt 3.5.1.

Forslaget innebærer at personer som har en uføregrad på 100 prosent og en arbeidsinntekt mellom 50 og 100 prosent av grunnbeløpet ikke lenger er avskåret fra å kunne få sykepenger. Forslaget antas å kunne innebære noe merutgifter, men vil ikke ha administrative konsekvenser av betydning.

Departementet understreker at utbetalte sykepenger, på samme måte som arbeidsinntekt, vil kunne redusere uføretrygden etter endringsloven § 12-14.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 8-50.

3.5.3 Egen lovbestemmelse om uføretidspunkt

Dagens regler om fastsetting av uføretidspunkt og uføregrad er i hovedsak videreført i ny uføretrygd. Bestemmelser om uføretidspunkt er imidlertid ikke lenger regulert i en egen paragraf. Hovedbestemmelsene om fastsetting av uføretidspunktet er gitt i endringsloven § 12-7. Etter bestemmelsens tredje ledd er uføretidspunktet definert til det tidspunktet da inntektsevnen ble varig nedsatt med minst halvparten. I bestemmelsens andre ledd er det gitt en ny bestemmelse som gir personer som mottar arbeidsavklaringspenger når krav om uføretrygd settes fram, rett til uførepensjon når inntektsevnen er varig nedsatt med 40 prosent. Uføretidspunktet vil ofte være sykmeldingstidspunktet dersom vedkommende da ble sykmeldt på grunn av den medisinske lidelsen som medførte varig nedsatt inntektsevne.

I endringsloven § 12-9 er det gitt nærmere bestemmelser om fastsetting og endring av uføregrad. Når uføregraden økes fordi inntektsevnen blir ytterligere nedsatt, kan det etter bestemmelsens fjerde ledd andre punktum fastsettes et nytt uføretidspunkt dersom dette er til fordel for vedkommende.

Uføretidspunktet er avgjørende for mange og svært ulike forhold, og det er derfor viktig at det fastsettes korrekt. Uføretidspunktet styrer blant annet om man oppfyller medlemsvilkåret og om man kan innvilges «ung ufør»-fordeler. Videre er uføretidspunktet utgangspunkt for beregning av stønaden. Departementet mener det gir bedre oversikt og er mer hensiktsmessig at bestemmelsene om uføretidspunktet reguleres i én paragraf, på samme måte som for uførepensjon i dag.

Arbeids- og velferdsdirektoratet mener det er behov for en bestemmelse om fastsetting av uføretidspunktet for tilfeller vedkommende er innvilget uføretrygd etter særbestemmelser for yrkesskade eller yrkessykdom. Det vises til at uføretrygden bare skal beregnes etter forholdene på skadetidspunktet hvis dette er en fordel for vedkommende. I alle andre tilfeller vil uføretrygden bli beregnet etter de ordinære bestemmelsene, noe som forutsetter at det blir fastsatt et uføretidspunkt. Departementet er enig i dette og har derfor tatt inn en henvisning til endringsloven § 12-17 første ledd bokstav c i forslaget til egen bestemmelse om uføretidspunkt.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-8.

3.5.4 Grunnlaget for beregning av uføretrygd for år der vedkommende har mottatt uføretrygd

Uføregraden kan økes dersom inntektsevnen blir ytterligere nedsatt og det settes fram krav om uføretrygd. Det skal da fastsettes et nytt uføretidspunkt dersom dette er til fordel for den uføretrygdede. Det vises til endringsloven 12-9 fjerde ledd. Endringsloven § 12-11 andre ledd gir bestemmelser om hvordan grunnlaget for uføretrygd skal fastsettes for år da en person har mottatt uføretrygd: «For år da en person har mottatt uføretrygd, skal pensjonsgivende inntekt, og en inntekt som svarer til beregningsgrunnlaget for uføretrygden, justert for fastsatt uføregrad, inngå i grunnlaget.» Ordlyden tilsier at både den pensjonsgivende inntekten og inntekten som svarer til beregningsgrunnlaget skal justeres for fastsatt uføregrad. Det er imidlertid bare en inntekt som svarer til beregningsgrunnlaget for uføretrygden som skal justeres for fastsatt uføregrad. Departementet foreslår å fjerne kommaet foran «justert for fastsatt uføregrad», slik at dette kommer klart fram.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-11 andre ledd første punktum.

3.5.5 Fastsetting av ny trygdetid ved økt uføregrad

Regler om trygdetid er gitt i endringsloven § 12-12. Dersom trygdetid er mindre enn 40 år, skal uføretrygden avkortes tilsvarende. Som trygdetid regnes også framtidig trygdetid fra uføretidspunktet til og med året vedkommende fyller 66 år, jf. andre ledd. Dersom mindre enn 4/5 av tiden mellom fylte 16 år og uføretidspunktet kan regnes som trygdetid, skal imidlertid den framtidige trygdetiden utgjøre 40 år med fradrag av 4/5 av opptjeningstiden. Det innebærer at man ikke får medregnet framtidig tid helt fram til 66 år ved utenlandsopphold av en viss lengde.

Uføregraden kan økes dersom inntektsevnen blir ytterligere nedsatt. Det skal fastsettes et nytt uføretidspunkt hvis dette er til fordel for vedkommende, jf. endringsloven § 12-9 fjerde ledd. Dette kan være tilfelle dersom vedkommende har hatt inntektsnivået sitt redusert mindre enn det som svarte til uføregraden, slik at beregningsgrunnlaget har blitt høyere og/eller personen ved nytt uføretidspunkt vil få lengre trygdetid. Etter endringsloven § 12-12 sjette ledd skal trygdetiden fastsettes på nytt når uføregraden økes dersom dette vil gi en lengre trygdetid. Ordlyden i bestemmelsen kan tyde på at trygdetiden fastsettes på nytt ved økt uføregrad uavhengig av om det settes nytt uføretidspunkt for fastsetting av beregningsgrunnlaget etter endringsloven § 12-11. Man kan da få en situasjon hvor trygdetiden fastsettes på nytt og knyttes til et nytt uføretidspunkt, mens beregningen av ytelsen for øvrig (beregningsgrunnlaget) er knyttet til det gamle uføretidspunktet. Det blir da uklart hvilket uføretidspunkt som er gjeldende for beregningen av uføretrygden.

Departementet mener at ny fastsatt trygdetid bør avhenge av om det fastsettes et nytt uføretidspunkt, og ikke av om uføregraden øker alene. Fastsetting av nytt uføretidspunkt bør avhenge av om dette totalt sett vil være til fordel for vedkommende med hensyn fastsetting av både trygdetiden og beregningsgrunnlaget. Det blir da entydig hvilket uføretidspunkt som er gjeldende for beregningen av ytelsen.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-12 sjette ledd.

3.5.6 Vilkår for særskilt minstenivå for unge uføre

Personer som blir uføre før fylte 26 år på grunn av en alvorlig og varig sykdom, skade eller lyte som er klart dokumentert, har i dag rett til å få medregnet framtidige pensjonspoeng med minst 3,50 for hvert år, jf. folketrygdloven § 3-21. Grunnpensjon gis etter de ordinære reglene. Departementet foreslo i Prop. 130 L (2010–2011) å videreføre de garanterte ytelsene for unge uføre som særskilte minsteytelser på en måte som gir samme ytelser etter skatt. Det ble ikke foreslått andre endringer. For øvrig gjelder de nye reglene for uføretrygd, herunder kravet til nedsatt inntektsevne (uføregrad) for rett til uføretrygd.

Etter ordlyden i bestemmelsen i endringsloven § 12-13 tredje ledd er det et vilkår for rett til minsteytelsen som ung ufør at krav om uføretrygd er satt fram før fylte 36 år. Dette er en innskjerping av kravet i forhold til dagens bestemmelser som ikke har vært tilsiktet. Det foreslås at bestemmelsen endres slik at det kommer klart fram at vilkåret om å sette fram krav før fylte 36 år bare gjelde for personer som har vært yrkesaktive mer enn 50 prosent etter fylte 26 år.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-13 tredje ledd.

3.5.7 Inntektsgrense for personer som har mottatt uførepensjon

Det framgår av endringsloven § 12-14 første ledd at inntektsgrensen skal svare til inntekt etter uførhet tillagt 40 prosent av grunnbeløpet. For å ivareta hensynet til at en del av dagens uførepensjonister har innrettet seg etter dagens friinntekt på inntil ett grunnbeløp, får disse i stedet tillagt 60 000 kroner til og med år 2018. Ordlyden i § 12-14 første ledd andre punktum tyder imidlertid på at disse 60 000 kroner skal komme i tillegg til beløpsgrensen på 40 prosent av grunnbeløpet, noe som ikke er korrekt. Departementet foreslår å presisere at dersom uføretrygden er en omregnet uførepensjon, skal inntektsgrensen svare til inntekt etter uførhet tillagt 60 000 kroner.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-14 første ledd andre punktum.

3.5.8 Barnetillegg

Det følger av endringsloven § 12-15 fjerde ledd at når et barn blir forsørget av flere som mottar uføretrygd eller alderspensjon, skal barnetillegget ytes til den som har rett til høyest tillegg. Dette er en videreføring av dagens bestemmelser. Den nye uføretrygden skal skattlegges som lønn, mens alderspensjon fortsatt skal skattlegges som pensjon. Dette kan påvirke hvem av dem som forsørger barnet som har rett til høyest tillegg. Det er etter departementets syn nødvendig å kunne regulere dette nærmere i forskrift. Departementet foreslår på denne bakgrunn at det tas inn en forskriftshjemmel i bestemmelsen.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-15 fjerde ledd.

3.5.9 Reduksjon av barnetillegg på grunn av inntekt

Med unntak av økning i fribeløpene for å ta høyde for høyere uføretrygd før skatt, er reglene for barnetillegg, herunder hvilke inntekter som skal inngå i behovsprøvingen, videreført. Reglene framgår av endringsloven § 12-15 Barnetillegg og § 12-16 Reduksjon av barnetillegg på grunn av inntekt. Høringen har ikke omfattet barnetillegg, men Arbeids- og velferdsdirektoratet har i sitt høringssvar påpekt en feil i lovteksten i § 12-16 andre ledd.

Departementet uttalte i merknaden til § 12-16 i lovforslaget i Prop. 130 L (2010–2011) at andre ledd viderefører folketrygdloven § 3-26 tredje ledd om hvilke inntekter som kan føre til reduksjon av barnetillegget. Departementet uttalte videre at bestemmelsen imidlertid ble vesentlig forkortet ved å sammenfatte det som tidligere gikk fram av en lang opplisting. Etter folketrygdloven § 3-26 tredje ledd kan pensjonsytelser og overgangsstønad fra folketrygden (bokstav a), pensjonsytelser, inkludert forsørgingstillegg, fra norsk offentlig eller private pensjonsordninger (bokstav b), ytelser fra norsk individuell pensjonsforsikring, livrente, gavepensjon o.l. (bokstav c), arbeidsinntekt (bokstav d) og en rekke ytelser fra folketrygden (bokstav e) føre til reduksjon av barnetillegg. Etter bokstav f skal ytelser fra utlandet av samme art som ytelsene under bokstavene a til c regnes med, men det skal likevel ses bort fra en ytelse eller en del av ytelse som blir redusert på tilsvarende måte som for barnetillegget. Det skal dermed ikke tas hensyn til ytelser fra utlandet av samme art som regulert i bokstavene d og e. Bestemmelsene om å se bort fra en ytelse eller en del av ytelse som blir redusert på tilsvarende måte gjelder videre bare for utenlandske ytelser av samme art som er regulert av folketrygdloven § 3-26 tredje ledd bokstavene a til c.

Det framgår av endringsloven § 12-16 andre ledd at personinntekt etter skatteloven § 12-2 og inntekter fra utlandet av samme art kan føre til at barnetillegg blir redusert, jf. første punktum. Det skal likevel ses bort fra ytelser eller deler av ytelser som er underlagt inntektsprøving, jf. andre punktum.

Utformingen av lovteksten vil innebære to endringer i regelverket. For det første skal flere typer av inntekter/ytelser fra utlandet enn i dag regnes med i inntektsprøvingen. For det andre innebærer andre punktum at det skal ses bort fra ytelser som er underlagt en inntektsprøving, også ytelser fra Norge. Det kommer klart fram av merknaden til lovforslaget i Prop. 130 L (2010–2011) at det ikke var hensikten å foreta materielle endringer i hvilke typer inntekter som skal føre til reduksjon av barnetillegget, men bare å forkorte teksten. Departementet foreslår å endre bestemmelsene slik at reglene i folketrygdloven § 3-26 tredje ledd videreføres.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-16 andre ledd.

3.5.10 Yrkesskade

Særreglene ved yrkesskade er videreført for ny uføretrygd med tekniske tilpasninger i endringsloven § 12-17.

Departementet foreslår å splitte opp andre ledd i to ledd da disse ble slått sammen i forbindelse med stortingsbehandlingen av Prop. 130 L (2011–2012). Videre bør bestemmelsen etter departementets syn omstruktureres, slik at reglene om antatt årlig arbeidsinntekt framgår av ett ledd. Bestemmelsen om at uføretrygden og barnetillegget ikke skal reduseres på grunn av manglende trygdetid, bør framgå av et eget ledd.

Som det framgår av § 12-17 skal antatt årlig arbeidsinntekt legges til grunn for beregningen av uføretrygden dersom beregningsgrunnlaget etter § 12-11 er lavere. Endringsloven § 12-11 gir regler om grunnlaget for uføretrygden, herunder at pensjonsgivende inntekt over seks ganger grunnbeløpet ikke skal regnes med, at den pensjonsgivende inntekten i det enkelte kalenderåret skal reguleres i samsvar med endringer i grunnbeløpet fram til det tidspunktet uføretrygden gis virkning fra og at grunnlaget reguleres i samsvar med senere endringer i grunnbeløpet. Disse bestemmelsene gjelder tilsvarende for fastsetting av grunnlaget ved yrkesskade. Departementet foreslår at dette tas inn i bestemmelsen om uføretrygd ved yrkesskade.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-17.

3.5.11 Justering av overgangsbestemmelsene i endringsloven

Det framgår av ikrafttredelsesbestemmelsen i endringsloven at de nye reglene for beregning av uføretrygd bare skal gjelde fullt ut for nye mottakere. Ytelsen til uførepensjonistene skal overføres (konverteres) til det nye regelverket på en slik måte at alle som mottar full uførepensjon og som ikke har andre inntekter eller fradrag utover standardfradrag får en ytelse etter skatt på samme nivå som dagens uførepensjon. Det vil bli gitt nærmere regler om omregning av uførepensjon til uføretrygd i egen forskrift. Det nye regelverket skal fullt ut gis virkning for saker der vedtak fattes tidligst på den datoen loven trer i kraft, og for saker der vedtak fattes før loven trer i kraft, men der uføreytelsen først kommer til utbetaling for tidsrom etter ikrafttredelsen.

Tidspunktet for når et vedtak om uføreytelse fattes, kan avhenge av når Arbeids- og velferdsetaten mottar tilstrekkelig dokumentasjon fra personen eller personens lege, og av den generelle saksbehandlingstiden i etaten. Fra den enkeltes ståsted kan det derfor framstå som litt tilfeldig om vedtaket om uføreytelsen blir fattet før eller etter de nye reglene trer i kraft. Departementet forslo derfor i høringsnotat at skjæringspunktet bør være tidspunktet da personen har rett til å få uføreytelsen fra (virkningstidspunktet). Dette er i tråd med det som er vanlig ved omlegginger av folketrygdytelser. Forslaget innebærer at personer som får innvilget en uføreytelse med virkningstidspunkt før 1. januar 2015 (forutsatt ikrafttredelse av ny uføretrygd 1. januar 2015), vil få innvilget en uførepensjon etter dagens regler for perioden fra virkingstidspunktet og ut desember 2014. Som for alle andre som har fått uførepensjon, vil ytelsen med virkning fra 1. januar 2015 bli overført til uføretrygd etter de særreglene som følger av overgangsbestemmelsene.

Alle høringsinstansene støttet forslaget.

Departementet foreslår at det nye regelverket fullt ut skal gjelde for personer som får rett til en uføreytelse med virkningstidspunkt tidligst fra det tidspunktet ny uføretrygd trer i kraft. Personer som får rett til en uføreytelse med et tidligere virkningstidspunkt, skal få uførepensjon etter dagens regler og deretter bli overført til uføretrygd fra det tidspunktet reglene om uføretrygd trer i kraft.

Det vises til lovforslaget, endringsloven del II tredje og fjerde ledd.

4 Gjenlevendetillegg til uføretrygd

4.1 Innledning

I dette kapitlet foreslår departementet regler for et gjenlevendetillegg i uføretrygden. Dette er en videreføring av dagens regler om uførepensjon til gjenlevende ektefelle tilpasset ny uføretrygd.

I Prop. 130 L (2010–2011) foreslo departementet at det i ny uføretrygd ikke skal gis gjenlevendefordeler som en del av uføretrygden. Departementet foreslo videre at personer som har fått innvilget uførepensjon med gjenlevendefordeler etter dagens regler skal få videreført disse fordelene som et eget tillegg til uføretrygden. Stortinget sluttet seg til dette, jf. Innst. 80 L (2011–2012). Stortinget har ikke tatt stilling til hvilke regler som skal gjelde for nye tilfeller av uføre som er gjenlevende etter at ny uføretrygd er innført.

Som en del av pensjonsreformen skal folketrygdens ytelser til gjenlevende ektefeller utredes. Før det er bestemt hvordan ytelsene til gjenlevende skal være i framtiden, er det nødvendig å tilpasse dagens regelverk som følge av ny uføretrygd.

4.2 Gjeldende rett

Gjenlevende ektefeller kan i dag få en pensjon som helt eller delvis er beregnet med avdøde ektefelles rettigheter. Det gjelder både for alderspensjonister med opptjening etter gamle regler, uførepensjonister, og gjenlevende som ikke er uføre- eller alderspensjonister.

Personer som fyller vilkårene for rett til pensjon til gjenlevende ektefelle etter folketrygdloven kapittel 17 og uførepensjon etter folketrygdloven kapittel 12, har rett til å få en uførepensjon beregnet på grunnlag av en kombinasjon av egne og avdødes rettigheter, dersom dette er høyere enn en uførepensjon på grunnlag av egne rettigheter, jf. folketrygdloven §§ 12-15, 3-2, 3-7 og 3-23. Rett til ytelser som gjenlevende ektefelle etter kapittel 17 faller da bort, jf. § 17-11 første ledd bokstav b. Den fordelen som retten til å få medregent avdødes rettigheter i uførepensjonen gir, betegnes ofte som en gjenlevendefordel i uførepensjonen.

Formålet med gjenlevendefordelen i dagens uførepensjon er at den gjenlevende skal unngå en vesentlig nedgang i det tilvante inntektsnivået dersom ektefellen dør. Dagens regler er imidlertid ikke alltid målrettede i så henseende. Dagens regler innebærer at en person som lever alene og ble enke eller enkemann mange år før uføretidspunktet, får en permanent høyere uføreytelse enn en person som lever alene og ikke er enke eller enkemann. Det er med andre ord ikke noe krav om nærhet i tid mellom uføretidspunktet og tidspunktet hvor vedkommende blir etterlatt for at det skal gis permanent høyere uføreytelse til gjenlevende ektefeller.

Uførepensjon med gjenlevenderettigheter består av avdødes grunnpensjon og 55 prosent av summen av avdødes og egen tilleggspensjon. Man kan imidlertid alltid få uførepensjonen beregnet kun etter egen opptjening dersom det gir en høyere pensjon. Gjenlevendefordelen er differansen mellom a) uførepensjon beregnet som en kombinasjon av avdødes og egen opptjening og b) uførepensjon bare medregnet egen opptjening. Uførepensjon med gjenlevenderettigheter gis fram til overgang til alderspensjon, da det i stedet gis alderspensjon med gjenlevendefordel. Gjenlevendefordelen faller i alle tilfeller bort dersom den gjenlevende gifter seg på ny.

Figur 4.1 illustrerer profilen på gjenlevendefordelen i kroner, for ulike kombinasjoner av avdødes og gjenlevendes tidligere inntekt, målt i grunnbeløpet (G).

Figur 4.1 Profil på dagens gjenlevendefordel

Forutsetninger: Gjenlevende og avdøde har hatt jevn inntekt og 40 poengår. G=85 245 kroner.

Som det går fram av figuren, er gjenlevendefordelen høyere jo lavere gjenlevendes tidligere inntekt var, for et gitt nivå på avdødes tidligere inntekt. Figuren viser også at gjenlevendefordelen er høyere jo høyere avdødes tidligere inntekt var, for et gitt nivå på gjenlevendes tidligere inntekt. Det er med andre ord forholdet mellom avdødes og gjenlevendes tidligere inntekt som bestemmer hvorvidt gjenlevende får en fordel i uførepensjonen, og størrelsen på fordelen.

Det går videre fram av figuren at gjenlevende får en fordel også når avdødes tidligere inntekt har vært lavere enn gjenlevendes. Hvor mye lavere avdødes tidligere inntekt kan være i forhold til gjenlevendes tidligere inntekt for at det skal være en gjenlevendefordel i uførepensjonen, kommer an på hvilket inntektsnivå som ligger til grunn for beregningen av gjenlevendes egen uførepensjon. For eksempel vil det være en gjenlevendefordel når gjenlevende har hatt en tidligere inntekt på 12 G og avdøde har hatt en tidligere inntekt på 8,2 G (det vil si kun om lag 68 prosent av gjenlevendes inntekt). Dersom gjenlevende har hatt en tidligere inntekt på 4 G må avdøde ha hatt en tidligere inntekt på minst 3,5 G (det vil si om lag 86 prosent av gjenlevendes inntekt) for at det skal være en fordel.

Gjenlevendefordelen øker mest opp til 6 G, men fortsetter å øke helt til avdødes tidligere inntekt er 12 G. Den høyeste fordelen som er mulig med dagens regler er i underkant av 100 000 kroner, og gis hvis gjenlevende har hatt en tidligere inntekt som gir en uførepensjon på minstenivå, 170 000 kroner (2 G), og avdøde tidligere hadde en inntekt på vel en million (12 G).

I beregningene som ligger til grunn for figuren er det forutsatt at gjenlevende har en tilleggspensjon beregnet med 40 poengår (full opptjening). Antall poengår har stor betydning for verdien av gjenlevendefordelen i dagens ordning. Dersom gjenlevende har færre poengår enn avdøde, vil gjenlevendefordelen kunne bli større enn det som framgår av Figur 4.1. Kvinner har historisk sett, i gjennomsnitt, hatt færre poengår enn sine ektemenn, og dette har påvirket størrelsen på gjenlevendefordelen. Økt yrkesaktivitet blant kvinner og ordningen med omsorgsopptjening for år etter 1991 tilsier at gjenlevende i tiden framover stort sett vil ha full opptjening. Figur 4.1 gir dermed et representativt bilde på størrelsen på gjenlevendefordelen for nye tilfeller, gitt dagens regelverk.

Dersom uførepensjonen er beregnet med avdødes rettigheter, benyttes avdødes trygdetid både på grunnpensjonen og særtillegget. I tilfeller der gjenlevende ikke har full trygdetid, kan gjenlevendefordelen gi rett til en høyere minsteytelse dersom den avdøde har høyere trygdtid.

Uførepensjon på grunnlag av egne rettigheter ytes med en grad som svarer til den del av inntektsevnen som er tapt, jf. § 12-11. Dersom pensjonsgivende inntekt øker mer enn et grunnbeløp utover det som var forutsatt ut fra restinntektsevnen ved fastsetting av uføregraden, skal uføregraden fastsettes på nytt ut fra all pensjonsgivende inntekt, jf. § 12-7 andre ledd og § 12-12. Ved eventuell medregning av avdødes rettigheter skal den delen av uførepensjonen som er beregnet med utgangspunkt i avdødes rettigheter reduseres med 40 prosent av gjenlevendes faktiske eller forventede arbeidsinntekt dersom denne overstiger 50 prosent av grunnbeløpet (her er det bare den delen av arbeidsinntekten som overstiger denne grensen som skal gi reduksjon, jf.§ 12-15 tredje ledd og § 17-8). Siden en uførepensjon med gjenlevenderettigheter består av hele avdødes grunnpensjon, 55 prosent av avdødes tilleggspensjon og bare 55 prosent av egen tilleggspensjon, vil normalt den delen av uførepensjonen som er beregnet med utgangspunkt i avdødes rettigheter langt overstige selve gjenlevendefordelen. Arbeidsinntekt ved siden av uførepensjonen påvirker gjennom dette forholdet mellom uførepensjonen beregnet med egne og avdødes rettigheter, og dermed også størrelsen på gjenlevendefordelen.

4.3 Gjenlevendefordelen etter innføring av ny uføretrygd

Det er besluttet ved lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre) at dagens uførepensjon i folketrygden skal erstattes av ny uføretrygd. Uføretrygden skal fullt ut beregnes etter egne rettigheter, det vil si at det ikke skal gis gjenlevendefordeler som en del avuføretrygden. Det følger av dette at dagens regler om en samlet beregning der både egne og avdødes rettigheter medregnes i selve uføretrygden, ikke skal videreføres.

Dagens gjenlevendefordel beregnes etter egne og avdødes rettigheter til grunn- og tilleggspensjon, og eventuelt særtillegg. Ny uføretrygd utgjør 66 prosent av gjennomsnittlig inntekt (opp til 6 G) de siste årene før uførhet, eller minsteytelsen (2,48 G for enslige) dersom denne er høyest. Dette innebærer at de elementene som er utgangspunktet for å beregne dagens gjenlevendefordel (grunnpensjon, tilleggspensjon og særtillegg), ikke lenger vil inngå i beregningen av uføreytelsen.

Det er mulig å beregne et gjenlevendetilleggtil ny uføretrygd med utgangspunkt i elementene i dagens uførepensjon. Dette er også den eneste måte å sikre at profilen på dagens gjenlevendefordel videreføres. En slik løsning vil imidlertid kreve at en videreførte dagens beregningsregler og systemløsninger for uførepensjon fullt ut parallelt med ny uføretrygd. Et tillegg beregnet med dagens beregningsregler for uførepensjon vil uansett gi en annen samlet ytelse enn i dag for uføre som er gjenlevende ektefelle. Dette skyldes hovedsakelig at beregningsreglene for selve uføreytelsen legges om, men også de nye reglene for inntektsavkorting og nye skatteregler.

4.4 Forslag i høringsnotatet

I høringsnotatet foreslo departementet, i påvente av at Stortinget tar stilling til langsiktige regler for folketrygdens ytelser til gjenlevende, en midlertidig videreføring av en gjenlevendefordel til uføretrygden. Departementet foreslo at en gjenlevendefordel skal videreføres i form av et eget gjenlevendetillegg til uføretrygden. Departementet argumenterte for at gjenlevendetillegget bør baseres på noen av de samme prinsippene som dagens gjenlevendefordel. Departementet viste til at dersom dagens regler for uførepensjon skulle benyttes ved beregning av et gjenlevendetillegg, ville systemløsningen i Arbeids- og velferdsetaten blitt svært kompleks. Dessuten viste departementet til at dagens gjenlevendefordel er tilpasset dagens uførepensjon, og en videreføring av denne profilen er ikke nødvendigvis ønskelig siden beregningen av uføreytelsen legges om. Departementet foreslo på denne bakgrunn at tillegget bør beregnes med utgangspunkt i den nye uføretrygden.

Departementet foreslo i høringsnotatet at gjenlevendetillegget til ny uføretrygd skal beregnes som differansen mellom en kombinasjon av gjenlevendes og avdødes rettigheter til uføretrygd og egen uføretrygd. Departementet argumenterte i høringsnotatet for at en kombinert uføretrygd bestående av 50 prosent av summen av gjenlevendes og avdødes uføretrygd vil gi gjenlevendetillegg på rimelige nivåer.

I dag kan avdødes trygdetid også gi gjenlevende en fordel, blant annet gjennom rett til en høyere minsteytelse. Dette prinsippet ble i høringsnotatet foreslått videreført ved at gjenlevende kan få et tillegg som sikrer en samlet ytelse som minst tilsvarer avdødes minsteytelse. Departementet foreslo derfor at gjenlevende får et tillegg basert på avdødes trygdetid, dersom minsteytelsen avdøde ville hatt krav på er høyere enn gjenlevendes egen uføretrygd.

I høringsnotatet ble det understreket at det nye gjenlevendetillegget kun skal gjelde som en midlertidig løsning, i påvente av at Stortinget tar stilling til langsiktige regler for folketrygdens ytelser til gjenlevende ektefelle, og at de som mottar det nye gjenlevendetillegget bør omfattes av de langsiktige reglene når disse er på plass. Departementet foreslo derfor at det nye gjenlevendetillegget tidsbegrenses til fem år.

4.5 Høringsinstansenes syn

Flertallet av høringsinstansene som har kommet med uttalelser i høringsrunden har ikke kommentert forslaget om nytt gjenlevendetillegg.

Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister og Forsvar Offentlig Pensjon uttaler at gjenlevendetillegget i de foreslåtte reglene svekkes sammenlignet med dagens ordning for de aller fleste inntektskombinasjoner. De uttaler at en i forslaget har redusert den andelen av avdødes pensjonsytelse som medregnes og at det etter dagens regler medregnes grunnpensjon og eventuelt særtillegg pluss 55 prosent av tilleggspensjonen om denne overstiger 55 prosent av etterlattes tilleggspensjon. De uttaler at i de foreslåtte reglene for nytt gjenlevendetillegg er det snittet av samlet pensjon som medregnes, som er et lavere beløp. De uttaler videre at begrunnelsen som departementet har gitt for reduksjonen, er et eksempel basert på en avdød med konvertert uføretrygd. Disse høringsinstansene uttaler at gjenlevendetillegget skal kompensere for inntektstapet der avdøde har forsørget gjenlevende, og mener at den tidligere inntekten avdøde hadde før uførheten burde ha mindre relevans. Disse høringsinstansene ber på denne bakgrunn om at innstrammingene ikke gjennomføres, og at det heller settes en grense på 66 prosent av 6 G for medregning av avdødes uføretrygd etter konvertering.

Pensjonistforbundet uttaler at slik de har forstått forslaget om overgangsregler for vedtak om gjenlevendetillegget fattet etter 1. januar 2015, vil mange få en lavere gjenlevendefordel enn de ville ha rett på etter dagens regler. Pensjonistforbundet ber om at det reduserte ytelsesnivået kompenseres.

Statens pensjonskasse understreker i sin høringsuttalelse viktigheten av at nye regler i folketrygden er på plass innen den foreslåtte tidsbegrensningen på fem år opphører, da dette vil påvirke etterlattepensjonene i offentlige tjenestepensjonsordninger.

Interessegruppe for pensjonister og uføre i utlandet (IPU) viser til at det skal gis et tillegg til uføretrygden til personer som pr. 31. desember 2014 mottar uførepensjon til gjenlevende ektefelle beregnet på avdødes rettigheter og at Stortinget har sluttet seg til at det gisovergangsregler som sikrer at uføreytelsen etter skatt blir på om lag samme nivå som personens uførepensjon også inkludert gjenlevendetillegget. IPU peker på at forskjellige overgangsregler for uføretrygd oggjenlevendetillegg kan føre til avkortning av gjenlevendetillegget, hvilket kan få storekonsekvenser for den gjenlevendes økonomi, forpliktelser og livsvilkår. IPU uttaler at de har vanskelig for å akseptere særskilte overgangsregler for gjenlevendetillegg all den stund tillegget er midlertidig over 5 år inntil det foreligger nye regler for gjenlevendeytelser.

Arbeids- og velferdsdirektoratet uttaler at de forstår det slik at tidsbegrensingen på fem år gjelder selve ordningen, ikke individuelt fra innvilging av gjenlevendetillegg. De mener det blir krevende å informere om en tidsbegrensning, når de ikke kan si noe om hva som skjer om fem år. For ikke å skape usikkerhet mener de at det ikke bør settes en tidsbegrensing nå. De foreslår i stedet at problemstillingen håndteres i forbindelse med en framtidig gjenlevendereform.

Arbeids- og velferdsdirektoratet støtter ellers departementets forslag om beregningen av gjenlevendetillegget og de foreslåtte reglene for fastsettelse av avdødes uføretrygd. De mener at det bør framgå av loven at dersom den avdøde var under 67 år og mottok hel alderspensjon på dødstidspunktet, skal beregningsgrunnlaget fastsettes tilsvarende som for tilfeller hvor avdøde var over 67 år.

Arbeids- og velferdsdirektoratet støtter også departementets forslag i høringen om fastsettelse av beregningsgrunnlaget i tilfeller hvor avdøde døde før innføringen av ny uføretrygd. De foreslår at departementets skisse til hvordan dette skal håndteres i høringsnotatet, tas inn i lovteksten.

4.6 Departementets vurdering og forslag

4.6.1 Midlertidig videreføring av gjenlevendefordel som et tillegg til ny uføretrygd

I høringsnotatet ble det foreslått å videreføre en gjenlevendefordel i form av et eget gjenlevendetillegg til uføretrygden. Flertallet av høringsinstansene har ikke kommentert forslaget til nytt gjenlevendetillegg.

Ingen høringsinstanser har argumentert mot at en gjenlevendefordel midlertidig videreføres i ny uføretrygd i påvente av at Stortinget tar stilling til langsiktige regler for folketrygdens ytelser til gjenlevende, og at en slik fordel videreføres som et eget tillegg til uføretrygden. Departementet opprettholder på denne bakgrunn forslaget i høringsnotatet om et slikt tillegg. Med dette vil uføre som også er gjenlevende bli sikret mot økonomisk tap knyttet både til tap av egen inntektsevne og til at ektefellen dør.

Departementet mener for øvrig at bestemmelsen i § 17-11 om at man ikke har rett til ytelser til gjenlevende ektefelle dersom man har rett til uførepensjon, videreføres for ny uføretrygd.

4.6.2 Utforming av gjenlevendetillegget

Enkelte høringsinstanser har kommentert at de foreslåtte beregningsreglene gir lavere gjenlevendetillegg enn dagens gjenlevendefordel, for de fleste kombinasjoner av avdødes og gjenlevendes tidligere inntekt. Det foreslåtte gjenlevendetillegget er noe lavere enn dagens gjenlevendefordel for mange kombinasjoner av avdødes og gjenlevendes tidligere inntekt. Dette gjelder hovedsakelig i de tilfeller hvor gjenlevende har hatt tidligere inntekt over 6 G, og hvor gjenlevende har hatt minst like høy inntekt som avdøde.

Departementet vil påpeke at dagens uførepensjon er bygget opp av en inntektsuavhengig del (grunnpensjon) og en inntektsavhengig del (tilleggspensjon). Dagens gjenlevendefordel utgjør i de fleste tilfellene 55 prosent av summen av tilleggspensjonene til avdøde og gjenlevende, fratrukket egen tilleggspensjon. Siden tilleggspensjonen er mindre enn hele uførepensjonen, er 55 prosent av summen av tilleggspensjonene fratrukket egen tilleggspensjon ikke direkte sammenlignbart med 50 prosent av summen av uføretrygdene fratrukket egen uføretrygd. Hva som er størst avhenger av både inntektsnivået og inntektsdifferansen mellom avdøde og gjenlevende.

Departementet påpeker også at uføretrygden som innføres fra 2015 i de fleste tilfeller vil være fullt ut beregnet på bakgrunn av tidligere inntekt (med en minsteytelse som kan erstatteden inntektsavhengige delen). Det vil si at et gjenlevendetillegg basert på en kombinasjon av hele uføretrygdene må være mindre enn 55 prosent av summen av uføretrygdene for at gjenlevendetillegget ikke skal bli langt gunstigere enn dagens gjenlevendefordel, som er basert på 55 prosent av en del av uførepensjonene.

Enkelte høringsinstanser peker på at utformingen av forslaget til gjenlevendetillegg er begrunnet med at uførepensjonister som overføres til nytt regelverk kan få fastsatt et beregningsgrunnlag som overstiger 6 G. Departementet viser til at det i høringsnotatet argumenteres for at dersom andelen av avdødes og gjenlevendes uføretrygd som inngår i beregningen settes høyere enn 50 prosent, vil en gjenlevende som har hatt langt høyere tidligere inntekt enn avdøde, kunne få et gjenlevendetillegg. Dette gjelder også for nye tilfeller og er ikke knyttet til tilfeller hvor avdøde eller gjenlevende får konvertert uførepensjonen til uføretrygd.

Ny uføretrygd utgjør 66 prosent av tidligere inntekt, begrenset opp til 6 G. Personer med tidligere inntekt på 12 G får derfor den samme uføretrygden som personer med tidligere inntekt på 6 G, i motsetning til i dagens beregningsregler for uførepensjon. Dersom prosentsatsen i gjenlevendetillegget settes høyere enn 50 prosent, vil gjenlevende dermed ha rett på et tillegg selv når gjenlevende hadde tidligere inntekt på 12 G og avdøde hadde tidligere inntekt på 6 G. En slik kombinasjon av tidligere inntekter ville ikke gitt en gjenlevendefordel i dag. Ved å sette prosentsatsen til 50, unngår man at det gis gjenlevendetillegg til gjenlevende med minst like høy uføretrygd som avdøde. Satsen på 50 prosent er altså satt ut fra beregningsreglene for den nye uføretrygden, ikke ut fra reglene for konvertering av uførepensjon til uføretrygd.

Departementet mener at formålet med gjenlevendefordelen ikke skal være at gjenlevende får en fordel hvis gjenlevende har hatt langt høyere inntekt enn avdøde. I dag skjer dette i noen grad. Med en sats over 50 prosent vil denne urimeligheten bli forsterket i ny ordning. Departementets vurdering er at å beregne en kombinert uføretrygd med 50 prosent av egen og avdødes uføretrygd sikrer et tilstrekkelig nivå på gjenlevendetillegget, uten å gi urimelige utslag.

Også avdødes trygdetid kan i dagens regelverk gi gjenlevende en fordel, blant annet gjennom rett til en høyere minsteytelse. Dersom trygdetiden er kortere enn 40 år skal bare grunnpensjonen og særtillegget avkortes i dagens regelverk, den inntektsavhengige tilleggspensjonen påvirkes ikke av trygdetid. Med ny uføretrygd vil imidlertid hele ytelsen avkortes ved manglende trygdetid. Departementet peker på at det bare er gjennom den inntektsuavhengige delen av dagens uførepensjon det oppstår en fordel av at avdøde har lengre trygdetid enn gjenlevende. På denne bakgrunn foreslår departementet at fordelen knyttes til den inntektsuavhengige delen av uføretrygden, på en slik måte at man viderefører prinsippet om at gjenlevende kan få rett til en høyere minsteytelse. Dette prinsippet ivaretas gjennom en kombinert uføretrygd ved at gjenlevende får et tillegg som sikrer en samlet ytelse som minst tilsvarer avdødes minsteytelse.

Departementet foreslår på denne bakgrunn at gjenlevendetillegget beregnes som summen av 50 prosent av egen og avdødes uføretrygd, der også avdødes uføretrygd beregnes med gjenlevendes trygdetid og sivilstand, fratrukket egen uføretrygd. Tillegget skal likevel ikke være lavere enn differansen mellom den avdødes minsteytelse beregnet med avdødes trygdetid og den gjenlevendes egen uføretrygd. Dersom avdøde hadde rett på en høyere minsteytelse som ung ufør etter § 12-13 tredje ledd, legges denne til grunn som avdødes minsteytelse. I beregningen av avdødes minsteytelse legges likevel gjenlevendes sivilstand alltid til grunn.

Uføre som har arbeidsinntekt over inntektsgrensen får uføretrygden redusert etter § 12-14. Departementet foreslår at gjenlevendetillegget reduseres på tilsvarende måte ved at tillegget multipliseres med forholdet mellom den reduserte uføretrygden og uføretrygden uten inntektsreduksjon.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-18.

En teknisk beskrivelse av tillegget går fram av Boks 4.1.

Boks 4.1 Teknisk beskrivelse av gjenlevendetillegg basert på ny uføretrygd

GT = maks (maks (Ma ´ ta; tg ´ 0,5 ´ (maks (Mg; 0,66 ´ Bg) + maks (Mg; 0,66 ´ Ba))) – tg ´ maks (Mg; 0,66 ´ Bg); 0)

Her er GTUT gjenlevendetillegget beregnet etter regler for ny uføretrygd, Ma er minsteytelsen til avdøde, Mg er minsteytelsen til gjenlevende, ta er trygdetidsbrøken til avdøde, tg er trygdetidsbrøken til gjenlevende, Bg er beregningsgrunnlaget for uføretrygd til gjenlevende og Ba er beregningsgrunnlaget til avdøde. Gjenlevendes sivilstand legges til grunn for minsteytelsene.

Figur 4.2 illustrerer profilen til det foreslåtte gjenlevendetillegget for ulike kombinasjoner av avdødes og gjenlevendes tidligere inntekt.

Som det går fram av Figur 4.2 blir gjenlevendetillegget større enn null når avdøde har hatt eller ville hatt en høyere uføretrygd enn gjenlevende selv. For gjenlevende ektefeller med tidligere inntekt lik eller over 6 G (og full trygdetid) vil aldri uføretrygden til avdøde kunne bli høyere enn egen uføretrygd, og det vil følgelig ikke bli utbetalt noe gjenlevendetillegg.

Figur 4.2 Profil på forslag til gjenlevendetillegg

Forutsetninger: Gjenlevende og avdøde har hatt jevn inntekt. G= 85 245 kroner.

Figur 4.2 viser at gjenlevendetillegget vil være lavere jo høyere gjenlevendes tidligere inntekt var (opp til 6 G), for et gitt nivå på avdødes tidligere inntekt. Figuren viser videre at gjenlevendetillegget er høyere jo høyere avdødes tidligere inntekt var (opp til 6 G), for en gitt inntekt for gjenlevende. Gjenlevendetillegget øker opp til 6 G, men gir ikke noe ekstra for inntekter over dette. Det høyeste tillegget som er mulig med forslaget er i overkant av 60 000 kroner, og gis hvis gjenlevende har hatt en tidligere inntekt som gir en uføretrygd på minstenivå, 211 000 kroner (2,48 G), og avdøde tidligere hadde en inntekt på minst 511 000 kroner (6 G). Dette harmonerer godt med dagens ordning der gjenlevende som mottar minsteytelsen får en fordel på om lag 58 000 kroner, når avdøde hadde 6 G i tidligere inntekt.

4.6.3 Fastsetting av avdødes uføretrygd

I beregningen av gjenlevendetillegget kreves det at det fastsettes et beregningsgrunnlag for uføretrygd for avdøde. Det er imidlertid bare i tilfeller der avdøde, mottok full uføretrygd på dødstidspunktet at det er beregnet en uføretrygd for avdøde som direkte kan anvendes i beregningen av en kombinert uføretrygd. Det trengs derfor regler for å fastsette uføretrygden for tilfeller der avdøde ikke mottok full uføretrygd.

Departementet foreslår at avdødes uføretrygd fastsettes som den ugraderte uføretrygden som den avdøde ville ha fått, om han eller hun på dødstidspunktet hadde fått rett til uføretrygd, eller den ugraderte uføretrygden som den avdøde mottok. Departementet foreslår videre at dersom den avdødes trygdetid var fastsatt etter § 12-12 tredje ledd andre punktum, skal den fastsettes på nytt dersom det fastsettes et nytt uføretidspunkt. Se forslag til endringsloven § 12-18 tredje ledd.

Dersom avdøde var 67 år eller eldre på dødstidspunktet, ville ikke avdøde hatt rett på uføretrygd. Departementet foreslår derfor at avdødes uføretrygd skal beregnes som 66 prosent av et særskilt fastsatt beregningsgrunnlag (begrenset opp til 6 G) i tilfeller der avdøde var 67 år eller eldre på dødstidspunktet. Ved fastsettelsen av dette beregningsgrunnlaget legges den avdødes sluttpoengtall til grunn. Opptjening til og med kalenderåret før dødsfallet regnes med. Beregningsgrunnlaget skal fastsettes som den inntekt som gir dette sluttpoengtallet, begrenset opp til 6 G. Se forslag til endringsloven § 12-18 fjerde ledd.

Dersom avdøde ikke var i jobb på dødstidspunktet fordi han eller hun hadde tatt ut alderspensjon før 67 år, vil avdødes beregningsgrunnlag kunne bli svært lavt (avdøde ville kun hatt rett på minsteytelsen i ny uføretrygd). Det er uheldig dersom gjenlevendetillegget varierer mye avhengig av om avdøde var alderspensjonist over eller under 67 år på dødstidspunktet. Departementet foreslår derfor at dersom avdøde var yngre enn 67 år og mottok full alderspensjon på dødstidspunktet, kan beregningsgrunnlaget til avdøde fastsettes på tilsvarende måte som når avdøde var 67 år eller eldre. Se forslag til endringsloven § 12-18 femte ledd.

I en del tilfeller har avdøde dødd før innføringen av ny uføretrygd, mens gjenlevende blir ufør etter dette tidspunktet. Det blir da spørsmål om hvordan avdødes uføretrygd skal fastsettes for å få beregnet et gjenlevendetillegg i disse tilfellene. Departementet foreslår at avdødes uføretrygd avledes av avdødes sluttpoengtall, på samme måte som for avdøde som var 67 år eller eldre på dødstidspunktet. Se forslag til endringsloven § 12-18 sjette ledd.

4.6.4 Tidsbegrensning av tillegget

Departementet foreslo i høringsnotatet at det nye gjenlevendetillegget kun skal gjelde som en midlertidig løsning, i påvente av at Stortinget tar stilling til langsiktige regler for folketrygdens ytelser til gjenlevende ektefelle. De som mottar det nye gjenlevendetillegget bør omfattes av de langsiktige reglene for uføre som er gjenlevende ektefeller når disse er på plass. Arbeids- og velferdsdirektoratet har i sin høringsuttalelse gitt utrykk for at det ikke bør settes en tidsbegrensing for et slikt tillegg nå, når det ennå ikke er klart hvilke regler som vil gjelde når denne tidsbegrensningen utløper. Departementet mener det er en klar fordel dersom det tydelig kommuniseres at dette tillegget kun skal gis fram til langsiktige regler er etablert. Departementet legger vekt på at dersom det ikke kommuniseres at tillegget er tidsbegrenset, vil et slikt tillegg kunne oppfattes som varig av de som får det innvilget, noe som kan skape behov for overgangsordninger som løper over lang tid. Departementet opprettholder derfor forslaget om at det nye gjenlevendetillegget tidsbegrenses for den enkelte til fem år, det vil si at en person som får innvilget et slikt tillegg har rett til å beholde det i inntil fem år.

Det vises til lovforslaget, endringsloven § 12-18.

Departementet vil presisere at det foreslåtte gjenlevendetillegget kun gjelder nye tilfeller. De som har fått innvilget uførepensjon med gjenlevendefordeler før ny uføretrygd trer i kraft, skal få konvertert gjenlevendefordelen som et eget tillegg. Slike tillegg er ikke tidsavgrenset.

4.7 Ikrafttredelse og overgangsregler

Departementet foreslår at det nye gjenlevendetillegget trer i kraft samtidig med ny uføretrygd og skal gjelde for nye tilfeller. Nye tilfeller betyr personer som blir uføre og/eller at ektefellen dør etter innføringen av ny uføretrygd.

For personer som er uføre og gjenlevende ektefelle før innføringen av ny uføretrygd, skal gjenlevendefordelen konverteres som et eget tillegg til uføretrygden.

4.8 Økonomiske og administrative konsekvenser

I dag er det totalt om lag 8000 uføre som får en høyere ytelse på grunn av gjenlevendefordeler i uførepensjonen. Dette utgjør om lag 77 prosent av alle som søker. Årlig er det en tilstrømning av 700 nye søknader om gjenlevendefordeler for uføre som er gjenlevende ektefelle. Gjenlevendefordelen, for de som mottar en fordel i dag, er i gjennomsnitt 44 300 kroner. Det vil si at de samlede utgiftene til gjenlevendefordeler er 354 millioner kroner per år. For uføre som er gjenlevende ektefelle på overgangstidspunktet, vil gjenlevendefordelen bli konvertert slik at samlet ytelse etter skatt blir om lag den samme som i dag.

Med forslaget til nytt gjenlevendetillegg som er presentert her, ville anslagsvis 50 prosent av søkerne fått et gjenlevendetillegg. Om vi tar utgangspunkt i dagens bestand av uføre som er gjenlevende ektefelle, vil det foreslåtte tillegget, for de som får et tillegg, utgjøre anslagsvis 30 700 kroner i gjennomsnitt. Med en årlig tilstrømning av 700 nye søknader, som i dag, kan helårseffekten av utgiftene til gjenlevendetillegg anslås til 10,7 millioner kroner (når vi ser bort fra avgang) og de totale utgiftene til nye gjenlevende kan anslås til 16,1 millioner kroner i 2016.

Hvis dagens regler hadde blitt videreført, ville helårseffekten av økt uførepensjon til nye gjenlevende vært 23,9 millioner kroner årlig (når vi ser bort fra avgang) og de totale utgiftene til nye gjenlevende vært 35,8 millioner kroner i 2016. Samlet vil derfor utgiftene til det foreslåtte gjenlevendetillegget bli lavere enn utgiftene med en videreføring av dagens gjenlevendefordel.

Det antas at forslaget til nytt gjenlevendetillegg ikke vil føre til nevneverdig merarbeid for Arbeids- og velferdsetaten. Sammenliknet med en videreføring av dagens beregningsregler for gjenlevendefordelen parallelt med innføringen av ny uføretrygd, er gjenlevendetillegget som foreslås enklere og vil ha mindre administrative konsekvenser.

Se også kapittel 11 om økonomiske og administrative konsekvenser av forslagene.

5 Folketrygdens ytelser under opphold i institusjon under statlig ansvar og i anstalt under kriminalomsorgen

5.1 Innledning og bakgrunn

5.1.1 Innledning

I dette kapitlet foreslår departementet nye harmoniserte regler om reduksjon og bortfall av ytelser fra folketrygden under institusjonsopphold og straffegjennomføring.

Når personer som mottar ytelser fra folketrygden samtidig oppholder seg i helseinstitusjon under statlig eller fylkeskommunalt ansvar eller i en av kriminalomsorgens anstalter med fri kost og losji, skal ytelsen reduseres etter nærmere regler gitt i folketrygdloven. Begrunnelsen for disse reglene er at det ikke er rimelig at en pensjonist skal kunne motta uavkortede ytelser over lang tid samtidig som staten betaler for kost og losji. Ytelsen skal ikke reduseres ved opphold i somatiske sykehusavdelinger, fordi slike opphold er av kortere varighet.

Folketrygdens regler om reduksjon av ytelser under institusjonsopphold gjelder heller ikke ved opphold i kommunale sykehjem mv. Under slike opphold betaler den innlagte vederlag i henhold til forskrift 16. desember 2011 nr. 1349 om egenandel for kommunale helse- og omsorgstjenester gitt med hjemmel i helse- og omsorgstjenesteloven.

Som følge av innføring av ny uføretrygd og ny alderspensjon i folketrygden er det behov for endringer i regleverket for reduksjon av folketrygdens ytelser ved opphold i helseinstitusjon og under straffegjennomføring. Departementet gjør nærmere rede for bakgrunnen for endringsforslagene i punkt 5.1.2. I avsnitt 5.2 omtales gjeldende regler og forslag til lovendringer ved opphold i helseinstitusjoner, mens avsnitt 5.3 omhandler opphold i en av kriminalomsorgens anstalter. Regler om unntak fra reduksjonsbestemmelsene er nærmere omtalt i avsnittene 5.4 og 5.5. I avsnitt 5.6 foreslås det en hjemmel for departementet til å gi forskrifter med utfyllende bestemmelser om blant annet beregningen av den reduserte ytelsen.

Endringene i folketrygdens regler om reduksjon av ytelser under institusjonsopphold eller under straffegjennomføring gjør det nødvendig med visse endringer i andre lover, som i dag henviser til reglene i folketrygden. Disse endringene er nærmere omtalt i avsnitt 5.7. Departementet redegjør nærmere for de økonomiske og administrative konsekvensene i avsnitt 5.8. Forslaget til ikrafttredelse og overgangsregler framgår av avsnitt 5.9.

5.1.2 Bakgrunn for endringsforslagene

Det er i folketrygdloven gitt til dels ulike regler om reduksjon av ytelser ved institusjonsopphold og under opphold i en av kriminalomsorgens anstalter. I kapittel 3 finnes felles avkortingsbestemmelser for uførepensjon (kapittel 12), ytelser til tidligere familiepleier (kapittel 16), ytelser til gjenlevende ektefelle (kapittel 17) og alderspensjon (kapittel 19). Arbeidsavklaringspenger har egne bestemmelser i kapittel 11, likeså sykepenger i kapittel 8, grunn- og hjelpestønad i kapittel 6 og barnepensjon i kapittel 18. Reglene er forskjellige blant annet med hensyn til beregningsmåte for redusert ytelse, omregningstidspunktet (fra når ytelsen skal reduseres), unntak fra reduksjon ved forsørgeransvar og ved faste utgifter og konsekvenser ved straffegjennomføring. I flere av bestemmelsene er beregningsreglene for reduksjon knyttet til de tradisjonelle beregningskomponentene grunnpensjon og tilleggspensjon.

Departementet viser til at det ikke ble gitt regler om reduksjon av uføretrygd under opphold i institusjon eller under straffegjennomføring i det reviderte kapittel 12 om ny uføretrygd som ble vedtatt av Stortinget ved lov 16. desember 2011 nr. 59 (endringsloven). Det er heller ikke gitt slike bestemmelser for ny alderspensjon i folketrygdloven kapittel 20. Begge disse ytelsene skal beregnes på en annen måte enn med komponentene grunnpensjon og tilleggspensjon. Dagens regler i folketrygdloven kapittel 3, jf.§ 3-28, for beregning av redusert ytelse under institusjonsopphold og under straffegjennomføring kan derfor ikke benyttes for ny uføretrygd og ny alderspensjon.

Samtidig som det må gis reduksjonsregler i kapittel 12 og kapittel 20, er det etter departementets syn ut fra forenklings- og likebehandlingshensyn hensiktsmessig å harmonisere de øvrige reduksjonsbestemmelsene. Et harmonisert regleverk vil foruten å gi god lovstruktur, samtidig være administrativt forenklende for Arbeids- og velferdsetaten og enklere å forstå for dem som berøres.

Arbeidsavklaringspenger ble innført 1. mars 2010. Reglene om reduksjon og bortfall av arbeidsavklaringspenger er dermed de nyeste reglene på dette området. De er også administrativt enklest. Disse reglene følger stort sett regelverket for sykepenger. Departementets forslag til nye regler her bygger derfor i hovedsak på reglene for arbeidsavklaringspenger, men med en annen avkortingssats.

Departementet legger opp til at dagens felles bestemmelser i §§ 3-27 til 3-29 tas ut av kapittel 3, og at nye harmoniserte regler om reduksjon ved opphold i institusjon og under straffegjennomføring, tas inn i de respektive ytelseskapitlene.

Departementet legger på nåværende tidspunkt ikke opp til endringer i reglene for grunnstønad, hjelpestønad, sykepenger og arbeidsavklaringspenger ved institusjonsopphold eller straffegjennomføring.

Etter opplysninger fra Arbeids- og velferdsdirektoratet er det i dag omlag 300 pensjonstilfeller der reglene har kommet til anvendelse. Dette gjelder i all hovedsak uførepensjon.

5.2 Reduksjon av ytelser under institusjonsopphold

5.2.1 Gjeldende rett

Uførepensjon er ytelser til livsopphold ved varig nedsatt inntektsevne på grunn av sykdom, skade eller lyte. Alderspensjon skal sikre inntekt for personer i alderdommen. Ytelser til tidligere familiepleier ytes til ugifte personer som har vært hjemme og hatt omsorg for nære pårørende, og som ikke har mulighet eller midler til å forsørge seg ved eget arbeid etter pleieforholdets opphør. Ytelser til gjenlevende ektefelle skal bidra til å sikre inntekt til livsopphold etter dødsfall for gjenlevende ektefelle.

Etter § 3-27 skal pensjonister som oppholder seg i helseinstitusjon og lignende under statlig eller fylkeskommunalt ansvar med rett til fri forpleining, få ytelsen redusert hvis oppholdet antas å skulle vare mer enn ett år, inkludert innleggelsesmåneden. Ytelsen gis uten reduksjon for innleggelsesmåneden og påfølgende måned. Deretter blir pensjonen omregnet og redusert. Tidligere innleggelsesperioder skal medregnes ved fastsettelse av omregningstidspunktet dersom innleggelsen hver gang skjer mindre enn tre måneder etter den tidligere innleggelsens opphør. Ved utskriving gis pensjonen igjen fra og med utskrivingsmåneden.

Beregningen av redusert ytelse følger av § 3-28. Personer med uførepensjon, pensjon til tidligere familiepleier og pensjon til gjenlevende ektefelle får utbetalt 25 prosent av folketrygdens grunnbeløp pluss 10 prosent av tilleggspensjonen/særtillegget under opphold i institusjon. Ytelsen skal minst utgjøre 45 prosent av grunnbeløpet, men skal likevel ikke overstige det vedkommende ellers har rett til. Den reduserte ytelsen er uavhengig av sivilstand.

Alderspensjonister får under opphold i institusjon utbetalt 12,5 prosent av minste pensjonsnivå med høy sats pluss 10 prosent av tilleggspensjonen/pensjonstillegget. Ytelsen skal minst utgjøre 22,5 prosent av minste pensjonsnivå med høy sats, men likevel ikke overstige det vedkommende ellers har rett til. Den reduserte ytelsen er uavhengig av sivilstand.

Barnepensjon gis til barn som har mistet en eller begge foreldrene og skal sikre barnet inntekt til livsopphold. Reglene for reduksjon av barnepensjon i forbindelse med institusjonsopphold og straffegjennomføring er stort sett overensstemmende med de generelle reglene for pensjoner i §§ 3-27 til 3-29, jf. § 18-9. Redusert pensjon til barn som har mistet en av foreldrene skal utgjøre 10 prosent av folketrygdens grunnbeløp. Redusert pensjon til barn som har mistet begge foreldrene skal utgjøre 25 prosent av grunnbeløpet pluss 10 prosent av tilleggspensjonen/pensjonstillegget til den av foreldrene som ville ha fått størst pensjon som gjenlevende ektefelle. Ytelsen skal likevel utgjøre minst 45 prosent av grunnbeløpet, og barnepensjonen må ikke overstige den barnepensjonen barnet har rett til etter lovens ordinære bestemmelser.

Arbeidsavklaringspenger skal sikre inntekt i perioder en på grunn av sykdom eller skade har behov for bistand fra Arbeids- og velferdsetaten for å komme i arbeid. Reglene om reduksjon av arbeidsavklaringspenger ved institusjonsopphold står i § 11-21 og følger i stor grad samme regler som ved reduksjon av sykepenger. Til en som mottar arbeidsavklaringspenger og oppholder seg i institusjon med fri kost og losji, gis ytelsen uten reduksjon for innleggelsesmåneden og de tre påfølgende månedene. Deretter blir arbeidsavklaringspengene redusert med 50 prosent inntil institusjonsoppholdet avsluttes. Dersom vedkommende innen tre måneder etter utskrivingen på nytt kommer i institusjon, gis det reduserte arbeidsavklaringspenger fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til.

5.2.2 Departementets forslag i høringsnotatet

Departementet foreslo i høringsnotatet å harmonisere reduksjonsreglene under institusjonsopphold for ytelser til tidligere familiepleier og gjenlevende ektefelle, barnepensjon, ny uføretrygd, dagens alderspensjon etter kapittel 19 og ny alderspensjon etter kapittel 20.

Videre foreslo departementet et ensartet institusjonsbegrep. Det er opphold i institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar som skal utløse reduksjon i ytelser.

Departementet foreslo også et nytt felles omregningstidspunkt som skal gjelde for alle ytelsene, uavhengig av hvor lenge institusjonsoppholdet er ment å vare. I innleggelsesmåneden og de neste tre påfølgende månedene skal ytelsene gis uredusert, og først deretter skal ytelsene reduseres. Det ble også foreslått et felles omregningstidspunkt ved ny innleggelse og når ytelsen skal begynne å løpe igjen etter utskriving.

Endelig foreslo departementet ensartete regler for reduksjon som skal gjelde for alle ytelser. Redusert ytelse under institusjonsopphold skal etter forslaget utgjøre 14 prosent av ytelsen, men likevel minst 45 prosent av folketrygdens grunnbeløp. Alderspensjon etter kapittel 19 skal under institusjonsopphold minst utgjøre 22,5 prosent av minste pensjonsnivå med høy sats, og alderspensjon etter kapittel 20 skal utgjøre minst 22,5 prosent av garantipensjon med høy sats. I de tilfeller ytelsene etter lovens vanlige bestemmelser er lavere enn 45 prosent av grunnbeløpet eller 22,5 prosent av minste pensjonsnivå/garantipensjon med høy sats (for eksempel ved kort trygdetid eller gradert ytelse), beholdes ytelsene uendret.

5.2.3 Høringsinstansenes syn

Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister og Forsvar offentlig pensjon mener det er en fordel at trekk først skal skje etter fjerde måned, men at det er en ulempe at man foreslår å fjerne grensen på ett års opphold. Disse høringsinstansene foreslår at trekk skal skje i pensjonen fra fjerde måned for alle med usikker varighet, og at trygden heller skal tilbakebetales om oppholdet blir kortere enn ett år. Norges handikapforbund mener det er en fordel med en lengre periode med fulle ytelser, men at det blir negativt for de som med dagens regler har uredusert trygdeytelser så lenge institusjonsoppholdet har vært under et år. Forbundet mener det viktigste er at det gis klare regler for ureduserte ytelser til barnefamilier og personer som har utgifter til bolig og andre formål. Mental helse ber om likebehandling mellom somatikk og psykiatri ved at unntaket fra reduksjonsreglene under opphold i somatiske sykehusavdelinger også bør gjelde tilsvarende for psykiatriske avdelinger. Foreningen mener at en forskjellsbehandling er diskriminerende og vil medføre ytterliggere forverring av psykisk sykdom.

5.2.4 Departementets vurderinger og forslag

5.2.4.1 Institusjoner

Departementet foreslår at reduksjonsreglene skal gjelde for opphold i institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Dette samsvarer ikke fullt ut med dagens regler, men det er i dag ingen fylkeskommunale institusjoner innenfor spesialisthelsetjenesten. Forslaget begrenser seg derfor til institusjoner under statlig ansvar. For øvrig mener departementet at forslaget innebærer en språklig forbedring i forhold til dagens ordlyd. Med institusjoner under statlig ansvar menes også private institusjoner hvor det offentlige betaler for oppholdet, inkludert kost og losji.

Departementet foreslår også at opphold i somatiske sykehusavdelinger ikke skal medføre reduksjon i ytelser. Dette er en videreføring av dagens regler, jf. § 3-27.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 første ledd, § 17-13 første ledd, § 18-8 første ledd, § 19-21 første ledd og § 20-22 første ledd og endringsloven § 12-19 første ledd.

5.2.4.2 Omregningstidspunkt

Departementet foreslår at det skal gis full ytelse i innleggelsesmåneden og de tre neste månedene. Deretter skal ytelsen reduseres i henhold til de foreslåtte reduksjonsreglene. Det innebærer at omregningstidspunktet blir fjerde måned etter innleggelsesmåneden. Dette samsvarer med avkortingsreglene for arbeidsavklaringspenger og sykepenger. Forslaget innebærer at mottakere vil få en lengre periode med uredusert ytelse før avkorting inntreffer. På den annen side forutsetter dagens § 3-27 at institusjonsoppholdet skal antas å vare mer enn ett år for at omregning skal skje. Dette er en skjønnsmessig regel som kan innebære forskjellsbehandling, og som departementet derfor mener det er grunn til å endre. Endringen vil være en mindre innstramming for grupper som innlegges på institusjon i mindre enn ett år. Disse vil med departementets forslag få avkortet ytelsen fra og med fjerde måned etter innleggelsesmåneden, mens de i dag ikke får ytelsen redusert.

Departementets forslag er en betydelig forenkling som gjør det administrativt enklere for Arbeids- og velferdsetaten, samtidig som reglene harmoniseres. Ikke minst vil forslaget også bidra til likebehandling ved at omregning nå skal skje på et bestemt (felles) tidspunkt for alle mottakere, uavhengig av en forutgående vurdering av hvor lenge man tror vedkommende vil være på institusjonen. Departementet mener at innspillet fra enkelte av høringsinstansene om at Arbeids- og velferdsetaten kan tilbakebetale ytelse hvis oppholdet varer kortere enn et år, ikke er hensiktsmessig og at det vil være administrativt krevende. Departementet opprettholder derfor forslaget i høringsnotatet.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 andre ledd, § 17-13 andre ledd, § 18-8 andre ledd, § 19-21 andre ledd og § 20-22 andre ledd og endringsloven § 12-19 andre ledd.

5.2.4.3 Omregningstidspunkt ved ny innleggelse

Dersom pensjonisten eller den uføretrygdede innen tre måneder etter utskrivingen blir innlagt på nytt i institusjon, foreslår departementet at redusert ytelse skal gis fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til. Dette samsvarer med dagens regler. Forslaget forutsetter at den forrige innleggelsen medførte redusert ytelse.

Departementet viser til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 fjerde ledd, § 17-13 fjerde ledd, § 18-8 sjette ledd, § 19-21 fjerde ledd, § 20-22 fjerde ledd og endringsloven § 12-19 fjerde ledd.

5.2.4.4 Når ytelsen begynner å løpe igjen

Departementet foreslår at ytelsen gis fullt ut igjen etter lovens vanlige bestemmelser fra og med utskrivingsmåneden, det vil si den ytelsen vedkommende mottok før den ble redusert (men oppjustert med eventuelle årlige reguleringer). Dette samsvarer med dagens regler i kapittel 3. For arbeidsavklaringspenger gis ytelsen fullt ut igjen fra og med dagen etter utskrivingsdagen. Denne forskjellen skyldes at arbeidsavklaringspenger gis per dag, mens pensjoner og ny uføretrygd gis per måned, jf. folketrygdloven § 22-10.

Departementet viser til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 fjerde ledd, § 17-13 fjerde ledd, § 18-8 sjette ledd, § 19-21 fjerde ledd og § 20-22 fjerde ledd og endringsloven § 12-19 fjerde ledd.

5.2.4.5 Beregning

Departementets foreslår i hovedsak samme reduksjonsregler for alle ytelser.

Uføretrygd

Den nye uføretrygden beregnes som 66 prosent av tidligere inntekt til forskjell fra dagens uførepensjon som består av grunnpensjon og tilleggspensjon/særtillegg.

Departementet foreslår at redusert ytelse skal utgjøre 14 prosent av uføretrygden. Denne satsen erstatter 25 prosent av folketrygdens grunnbeløp og 10 prosent av tilleggspensjonen som gjelder i dag. Dette er en teknisk tilpasning til at uføreytelsen ikke lenger skal beregnes med grunnpensjon og tilleggspensjon. I tillegg foreslår departementet å videreføre dagens minstegaranti på 45 prosent av grunnbeløpet (38 360 kroner per 1. mai 2013), men at uføretrygden likevel ikke skal utgjøre mer enn vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser. Departementet viser til at minstegarantien er begrunnet i at uføretrygden på samme måte som uførepensjonen blir forholdsmessig redusert ved mindre enn 40 års trygdetid.

Uføre med tidligere inntekt under 5 ganger grunnbeløpet vil omfattes av minstegarantien på 45 prosent av grunnbeløpet, fordi dette gir en høyere ytelse enn det 14 prosent av uføretrygden gir i disse tilfellene. Minstegarantien er lavere enn innslagspunktet for trygdeavgiften (39 600 kroner), slik at ytelsen vil være den samme før og etter skatt. For uføre med tidligere inntekt mellom 5 og 6 ganger grunnbeløpet vil hovedreglen gi en høyere ytelse enn minstegarantien. En ufør med tidligere inntekt på 6 ganger grunnbeløpet vil med dette forslaget få en ytelse på om lag 47 300 kroner før skatt og 43 600 kroner etter skatt, sammenliknet med 39 200 kroner (før og etter skatt) i dag.

Forslaget betyr samlet sett at dagens nivå på en redusert uføreytelse (etter skatt) blir om lag uendret.

Alderspensjon etter kapittel 20

Personer som er født i 1954 eller senere får sin pensjon helt eller delvis beregnet i ny alderspensjon hvor pensjonen består av inntektspensjon og eventuelt garantipensjon. Reglene for omregning av pensjon ved opphold på institusjon må derfor tilpasses til ny alderspensjon.

Departementet foreslår at redusert ytelse skal utgjøre 14 prosent av alderspensjonen. I tillegg foreslår departementet en minstegaranti på 22,5 prosent av garantipensjonen med høy sats, det vil si 37 790 kroner (per 1. mai 2013). Alderspensjonen skal likevel ikke utgjøre mer enn vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Alderspensjonister med 40 opptjeningsår med 5 ganger grunnbeløpet i inntekt får minstegarantien. Alderspensjonister med 40 opptjeningsår med inntekt mellom 5 og 7,1 ganger grunnbeløpet, får 14 prosent av inntektspensjonen. Alderspensjonister betaler ikke skatt for såpass lave ytelser, slik at den reduserte alderspensjonen vil være lik før og etter skatt.

Forslaget betyr samlet sett at dagens nivå på en redusert alderspensjon blir om lag uendret.

Pensjon til tidligere familiepleier og gjenlevende ektefelle, barnepensjon og alderspensjon etter kapittel 19

For pensjon til gjenlevende ektefelle og tidligere familiepleier, barnepensjon og alderspensjon etter kapittel 19 vil beregningsmåten med pensjonskomponentene grunnpensjon og tilleggspensjon/særtillegg fortsatt gjelde. Departementets forslag til nye reduksjonsregler ved institusjonsopphold er også overførbar til disse pensjonsytelsene. Som tidligere nevnt er det hensiktsmessig å harmonisere og forenkle de ulike avkortingsreglene i størst mulig grad.

For alderspensjon etter kapittel 19, foreslår departementet at den reduserte ytelsen skal utgjøre 14 prosent av ytelsen, dersom dette gir et høyere beløp enn minstegarantien. Minstegarantien skal utgjøre 45 prosent av folketrygdens grunnbeløp, bortsett fra for alderspensjon etter kapittel 19, som under institusjonsopphold minst skal utgjøre 22,5 prosent av minste pensjonsnivå (høy sats), det vil si 37 790 kroner (per 1. mai 2013). De foreslåtte satsene betyr at dagens nivå på den reduserte ytelse i stor grad videreføres. For ytelser til gjenlevende ektefelle og tidligere familiepleier vil minstegarantien tilsvarende 45 prosent av folketrygdens grunnbeløp, alltid gi en høyere ytelse enn 14 prosentregelen. Det er derfor tilstrekkelig å gi en beregningsregel om minstegaranti for disse to gruppene.

Samme beregningsregler vil gjelde for barnepensjon i de tilfeller barnet har mistet begge foreldre. I de tilfeller barnet har mistet en av foreldrene skal redusert barnepensjon utgjøre 10 prosent av grunnbeløpet.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 andre ledd, § 17-3 andre ledd, § 18-8 tredje og fjerde ledd, § 19-21 andre ledd og § 20-22 andre ledd og endringsloven § 12-19 andre ledd.

5.3 Bortfall av ytelser under opphold i kriminalomsorgens anstalter

5.3.1 Gjeldende rett

I henhold til § 3-29 vil en pensjonist som sitter i varetekt, soner straff eller utholder særreaksjon i en av kriminalomsorgens anstalter, få sin pensjon redusert på linje med opphold i helseinstitusjon, se punkt 5.2.1 foran. Tilsvarende gjelder for personer som mottar barnepensjon, jf. § 18-10. Pensjonen gis uredusert igjen fra og med måneden vedkommende blir løslatt.

Det foreligger ikke rett til arbeidsavklaringspenger for personer som sitter i varetekt, utholder straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen, jf. § 11-22. Dette samsvarer med reglene for sykepenger, jf. 8-54. Dersom en innsatt arbeider for en arbeidsgiver utenfor anstalten, vil ytelsen likevel kunne gis. Tilsvarende gjelder ved gjennomføring av samfunnstraff, betinget dom, straff utenfor fengsel eller under prøveløslatelse, så lenge vilkårene for rett til arbeidsavklaringspenger for øvrig er oppfylt.

5.3.2 Departementets forslag i høringsnotatet

Departementet foreslo i høringsnotatet å harmonisere reduksjonsreglene under straffegjennomføring for ytelser til tidligere familiepleier og gjenlevende ektefelle, barnepensjon, ny uføretrygd, alderspensjon etter kapittel 19 og ny alderspensjon etter kapittel 20 med reglene for arbeidsavklaringspenger og sykepenger. Forslaget innebærer en generell regel om at rett til å få utbetalt ytelse faller bort under straffegjennomføring i en av kriminalomsorgens anstalter. Etter gjeldende regler reduseres ytelsen under straffegjennomføring på samme måte som ved opphold i helseinstitusjon. Forslaget er en innstramming i forhold til dagens regler.

5.3.3 Høringsinstansenes syn

Landslaget for offentlige pensjonister mener forslaget virker urimelig, og ber om at ordningen innrettes slik at mottakere med forsørgeransvar får ytelsene uavkortet. Norsk tjenestemannslag (NTL) støtter ikke forslaget og mener disse personene har fått innvilget en ytelse på bakgrunn av forhold som ikke har noe med den situasjonen de er kommet i. NTL mener at disse gruppene, uavhengig av om de har forsørgeransvar, skal få beholde sin innvilgede ytelse under soning. Norges handikapforbund mener at uføre som gjennomfører straff ikke må få forverring av levekårene til den enkelte og deres nærmeste familie. Forsvar offentlig pensjon mener forslaget om at rett til ytelser skal bortfalle under straffegjennomføring virker særdeles urimelig og er svakt begrunnet, og mener at en uansett bør finne løsninger som opprettholder ytelser til pårørende og ved vedvarende boutgifter. Pensjonskasseforeningen slutter seg til departementets forslag, men mener at ytelsene heller ikke bør komme til utbetaling ved gjennomføring av samfunnsstraff eller straffegjennomføring etter straffegjennomføringsloven § 16. Foreningen mener at trygdeytelsene bør falle bort for samme periode som vedkommende ikke ville hatt rett på ytelse fra arbeidsgiver. Arbeids- og velferdsdirektoratet mener først og fremst at det ikke bør innføres en ordning hvor innsatte som forsørger barn bare delvis skal beholde ytelser under straffegjennomføringen. Det vil si at disse personene enten bør få beholde ytelsene sin fullt ut eller ikke i det hele tatt. Innsatte som normalt er i arbeid, vil ikke motta lønn under soning. Dette tilsier at heller ikke uføretrygdede bør få det.

Departementet vil bemerke at enkelte av høringsinstansene synes å ha lest forslagene til kun å gjelde ny uføretrygd. Departementet viser til at forslagene gjelder ytelser til tidligere familiepleier og gjenlevende ektefelle, barnepensjon, ny uføretrygd, dagens alderspensjon etter kapittel 19 og ny alderspensjon etter kapittel 20.

5.3.4 Departementets forslag og vurderinger

5.3.4.1 Anstalt under kriminalomsorgen

I forbindelse med straffegjennomføring foreslår departementet at reglene skal gjelde ved varetektsfengsling og ved utholdelse av straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen. Dette vil i praksis si fengsler der den innsatte har fri kost og losji. Dette samsvarer med dagens regler.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-12 første ledd første punktum, § 17-14 første ledd første punktum, § 18-9 første ledd, § 19-22 første ledd første punktum og § 20-23 første ledd første punktum og endringsloven § 12-20 første ledd første punktum.

5.3.4.2 Konsekvenser for ytelsen under straffegjennomføring i kriminalomsorgens anstalter

Departementet foreslår at det ikke gis rett til utbetaling av ytelse for den som sitter i varetekt, soner straff eller utholder særreaksjoner i anstalt under kriminalomsorgen.

Dette er i tråd med regelverket for arbeidsavklaringspenger og sykepenger. Forslaget innebærer en innstramming for pensjonister og uføretrygdede under straffegjennomføring, som etter dagens regler vil få ytelsen redusert på linje med opphold i institusjon.

Enkelte av høringsinstansene er som nevnt under punkt 5.3.3 mot forslaget, og mener det er urimelig å stanse ytelser under straffegjennomføring i fengsel.

Arbeidsavklaringspenger og sykepenger er kortidsytelser, det vil si ytelser som gis for en begrenset periode. Uføretrygd, alderspensjon og pensjoner etter kapittel 16, 17 og 18 er mer varige ytelser. Det kan argumenteres med at forholdet til ytelser under straffegjennomføring stiller seg noe annerledes for mer langvarige ytelser enn for kortidsytelser. Lønnsmottakere mister imidlertid sitt varige livsoppholdsgrunnlag, lønnen, når de utholder straffereaksjoner og må innrette økonomien etter det. Departementet kan ikke se gode grunner for at det skal være annerledes for varige trygdemottakere enn for lønnsmottakere. Likebehandlingshensyn tilsier derfor at mottakere av både varige og kortvarige ytelser til livsopphold og lønnsmottakere stilles likt i denne sammenheng. Domfelte som gjennomfører straff i fengsel eller i institusjon, kan få utbetalt dagpenger etter straffegjennomføringsloven § 19. Slike dagpenger må ikke forveksles med dagpenger under arbeidsløshet fra folketrygden. Departementet vil peke på at innsatte som soner i anstalt under kriminalomsorgen får dekket kost og losji og presiserer at forslaget ikke skal forstås som en tilleggsstraff. Departementet viser ellers til at økonomisk sosialhjelp er samfunnets sikkerhetsnett for familier som ikke klarer å forsørge seg gjennom lønnsinntekt eller trygdeytelser.

Ved varetektsfengsling er vedkommende under mistanke, men ennå ikke dømt. Som nevnt vil varetektsfengsling etter gjeldende regler utelukke rett til arbeidsavklaringspenger og sykepenger, mens det for de andre ytelsene blir reduksjon etter § 3-27 og § 3-28. I Ot. prp. nr. 5 (1991–1992) om lov om endringer i lov 17 juni 1966 nr 12 om folketrygd og i visse andre lover begrunnes begrensning i sykepengeretten ved varetektsfengsling med at sykepengeretten «er begrenset til trygdet som « på grunn av sykdom har tapt arbeidsinntekt.» Tapet av eventuell arbeidsinntekt under fengslingen vil primært skyldes innsettelsen og ikke sykdom.» Videre står det at «det avgjørende for retten til sykepenger etter folketrygdloven, er ikke hvorvidt den innsatte er skyldig eller ikke, men om vedkommende har tapt arbeidsinntekt på grunn av sykdom». Det ble vist til at det ikke forelå rett til sykepenger under ferie og permisjon, og at det da syntes lite rimelig at det skulle utbetales sykepenger under varetektsfengsling. Ved innføring av arbeidsavklaringspenger ble det tatt utgangspunkt i regelverket for sykepenger ved institusjonsopphold. Daværende Arbeids- og inkluderingsdepartement ønsket så langt som mulig felles regelverk for midlertidige ytelser (Ot.prp. nr. 4 (2008–2009) om lov om endringer i folketrygdloven og i enkelte andre lover (arbeidsavklaringspenger, arbeidsevnevurderinger og aktivitetsplaner) s. 44). For arbeidsavklaringspenger og sykepenger er begrensningen i rett til ytelse således ikke begrunnet ut fra straffeperspektiv, men ut fra at vedkommende ved varetekt ikke fyller de generelle vilkårene for rett til ytelsen. Lønnsmottakere vil heller ikke få arbeidsinntekt i den perioden de sitter i varetekt. Den innsatte i varetekt vil for øvrig få fri kost og losji. Departementet mener det er rimelig å likestille mottakere av trygdeytelser med lønnsmottakere. Ved urettmessig varetekt kan et eventuelt inntektstap i varetektsperioden bli dekket gjennom erstatning i henhold straffeprosessloven § 444 mv.

Departementet mener det er gode grunner for å harmonisere og forenkle reglene om bortfall av ytelser under straffegjennomføring, samt varetekt. Dette vil likestille alle trygdemottakere, og trygdemottakerne med lønnsmottakere. Departementet viser videre til at den som soner i en av kriminalomsorgens anstalter har fri kost og losji. Departementet viser også til punkt 5.3.4.4 om tidspunkt for når ytelsen skal stanse og begynne å løpe igjen. Som det framkommer der vil kortvarig soning ikke medføre stans av ytelse.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-12 første ledd første punktum, § 17-14 første ledd første punktum, § 18-9 første ledd, § 19-22 første ledd første punktum og § 20-23 første ledd første punktum og endringsloven § 12-20 første ledd første punktum.

5.3.4.3 Konsekvenser for ytelsen under straffegjennomføring utenfor kriminalomsorgens anstalter

Departementet foreslår at forslaget om stans av ytelse ved straffegjennomføring ikke skal gjelde når straff gjennomføres utenfor kriminalomsorgens anstalter. Etter dagens regler for arbeidsavklaringspenger gis ytelsen ved gjennomføring av samfunnstraff, straffegjennomføring i medhold av straffegjennomføringsloven § 16 eller betinget dom dersom vilkårene for arbeidsavklaringspenger for øvrig er oppfylt. Likeledes gjelder dette ved prøveløslatelse i medhold av straffegjennomføringsloven §§ 42 flg. I slike tilfeller vil den straffedømte ikke sone straffen i kriminalomsorgens anstalter (fengsel) og således ikke få kost og losji dekket av staten, men bo hjemme mens straffen gjennomføres. Departementet foreslår at tilsvarende skal gjelde for pensjonsytelsene og uføretrygd.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-12 tredje ledd, § 17-14 tredje ledd, § 18-9 tredje ledd, § 19-22 tredje ledd og § 20-23 tredje ledd og endringsloven § 12-20 tredje ledd.

5.3.4.4 Tidspunkter for stans og gjenopptak av ytelse

Departementet foreslår at det skal gis ytelse etter lovens vanlige bestemmelser i innsettelsesmåneden og i den påfølgende måned. Deretter skal ytelsen stanses. Personer som soner kortere tid vil dermed beholde ytelsene sine. Dette betyr at tidsrommet hvor den innsatte skal få full ytelse samsvarer med reglene i dag, jf. § 3-27 og § 3-29 hvor uredusert ytelse gis i innsettelsesmåneden og den påfølgende måned.

Departementet foreslår at ytelsene skal kunne gis igjen etter lovens vanlige bestemmelser fra og med kalendermåneden vedkommende blir løslatt, det vil si den ytelsen vedkommende mottok før den falt bort (men oppjustert med eventuelle årlige reguleringer). Dette samsvarer med dagens regler.

Fra 1. januar 2011 ble det innført regler om fleksibelt og nøytralt uttak av alderspensjon i folketrygden. Departementet vil vurdere om det er behov for å foreslå tilpasninger i reglene om nøytralt fleksibelt uttak av alderspensjon ved institusjonsopphold og under straffegjennomføring.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-12 første og andre ledd, § 17-14 første og andre ledd, § 18-9 første og andre ledd, § 19-22 første og andre ledd og § 20-23 første og andre ledd og endringsloven § 12-20 første og andre ledd.

5.4 Særregler ved forsørging

5.4.1 Gjeldende rett

Pensjonister som forsørger ektefelle får redusert ytelse ved opphold i helseinstitusjon og under straffegjennomføring i kriminalomsorgens anstalter, men får et tillegg som skal svare til pensjon til gjenlevende ektefelle, jf. § 3-28. Tilsvarende gjelder for pensjonister som forsørger barn, hvor tillegget skal tilsvare barnepensjon etter kapittel 18, jf. § 3-28. Dette betyr at ytelsen faktisk blir redusert, men at det gis et tillegg for ektefelle og/eller barn. Hva den samlede utbetalingen blir, vil dermed være avhengig av størrelsen på tillegget (gjenlevendepensjon og/eller barnepensjon). Ytelsene etter disse reduksjonsreglene må likevel til sammen ikke overstige de ytelser vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Arbeidsavklaringspenger reduseres ikke når mottaker er i institusjon og samtidig forsørger ektefelle eller har krav på barnetillegg (forsørger barn), jf. § 11-21. Mottaker med forsørgeransvar får dermed ikke redusert ytelsen. Når mottakere av arbeidsavklaringspenger utholder straff i kriminalomsorgens anstalter, bortfaller retten til arbeidsavklaringspenger. Det er ikke gitt unntak fra denne bestemmelsen selv om den innsatte forsørger ektefelle og/eller barn, jf. § 11-22.

5.4.2 Departementets forslag i høringsnotatet

I høringsnotatet foreslo departementet at reduksjon ved institusjonsopphold ikke skal skje for innlagte personer som forsørger ektefelle og/eller barn. Dette harmonerer med gjeldende bestemmelser for arbeidsavklaringspenger.

Departementet foreslo videre at det ikke skal foreligge rett til ytelser for personer som gjennomfører straff i kriminalomsorgens anstalter, på samme måte som ved arbeidsavklaringspenger. Når det ikke foreligger rett til ytelse, vil det heller ikke være grunnlag for å gi full ytelse når vedkommende forsørger barn eller ektefelle. Fordi denne innstrammingen ville kunne være en tilleggsbelastning for barn av innsatte i kriminalomsorgens anstalter, ba departementet særlig om høringsinstansenes syn på dette spørsmålet.

5.4.3 Høringsinstansenes syn

Enkelte av høringsinstansene ber om at regelverket innrettes slik at det gis unntak fra reduksjon ved forsørgeransvar, se punkt 5.3.3.

5.4.4 Departementets vurderinger og forslag

5.4.4.1 Forsørging av ektefelle og barn – institusjonsopphold

Departementet foreslår at personer som forsørger ektefelle og/eller barn under opphold i institusjon ikke skal få ytelsen redusert. I dag reduseres pensjonen, men det utbetales et tillegg for forsørging av ektefelle eller barn. Departementet foreslår nå at ytelsene ikke skal reduseres i det hele tatt. Dette samsvarer med reglene for arbeidsavklaringspenger og vil være forenklende for etaten.

Departementet presiserer at unntak fra reduksjon ved forsørging av ektefelle skal gjelde for mottakere av uføretrygd etter kapittel 12 og alderspensjon etter kapittel 19 og 20. En slik regel vil ikke være aktuell for mottakere av barnepensjon, ytelser til tidligere familiepleier og gjenlevende ektefelle.

Med hensyn til hva som ligger i forsørgingsbegrepet, mener departementet at det må stilles krav om faktisk forsørging. Med faktisk forsørging menes i denne sammenheng at ektefellen ikke har inntekt, inkludert kapitalinntekter, som overstiger folketrygdens grunnbeløp, og at ektefellen ikke mottar uføretrygd, avtalefestet pensjon som det godskrives pensjonspoeng for, alderspensjon, eller ikke har rett til hel alderspensjon, jf. § 3-24. Tilsvarende mener departementet at det ikke skal gis unntak fra reduksjonsreglene når barnet er selvforsørget. Med selvforsørget mener departementet i denne sammenheng at barnet har inntekt, inkludert kapitalinntekt, som overstiger folketrygdens grunnbeløp, jf. folketrygdloven § 3-25.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 tredje ledd, § 17-13 tredje ledd, § 19-21 tredje ledd og § 20-22 tredje ledd og endringsloven § 12-20 tredje ledd.

5.4.4.2 Forsørging av ektefelle og barn – kriminalomsorgens anstalter

De fleste av høringsinstansene som har kommentert dette punktet, mener regelverket bør innrettes slik at personer som gjennomfører straff i fengsel beholder sine ytelser ved forsørgeransvar.

Barn til personer som soner straff i kriminalomsorgens anstalter har store belastninger som følge av forelders kriminalitet. Dersom pensjons- eller trygdeytelsen til den forsørgende forelderen nå i sin helhet skal falle bort som følge av straffegjennomføring, kan dette påføre ytterliggere belastninger i form av økonomisk utrygghet. Disse barna er i en sårbar situasjon, og etter departementets syn kan det derfor være grunn til å gi særlige regler for denne gruppen.

Departementet foreslår på bakgrunn av ovennevnte og høringsinstansenes innspill at personer som utholder straff i kriminalomsorgens anstalter og som forsørger barn, likevel skal ha rett til delvis utbetalt ytelse under straffegjennomføringen. Departementet foreslår at ytelsen skal utbetales med 50 prosent når den innsatte forsørger barn. Dette anses tilstrekkelig for å kunne ivareta forsørgeransvaret overfor barna. Den innsatte selv får dekket kost og losji i kriminalomsorgens anstalter.

Departementet er likevel noe usikker på om en slik ordning er tilstrekkelig treffsikker når det gjelder å skåne barna for de økonomiske belastninger som foreldres soning i fengsel kan påføre. En god situasjon for barna forutsetter at den innsatte faktisk bruker den reduserte ytelsen til å forsørge dem. Departementet vil vurdere om det kan være andre ordninger som bedre kan sikre barna god forsørging, selv om den ene forelderen utholder straffesanksjoner i fengsel.

Departementet opprettholder ellers forslaget i høringsnotatet om at det ikke gis unntak ved forsørging av ektefelle.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-12 første ledd andre punktum, § 17-14 første ledd andre punktum, § 19-22 første ledd andre punktum og § 20-23 første ledd andre punktum og endringsloven § 12-20 første ledd andre punktum.

5.5 Særregler ved faste og nødvendige utgifter

5.5.1 Gjeldende rett

For en pensjonist som oppholder seg i helseinstitusjon eller gjennomfører straff i anstalt under kriminalomsorgen, og som har faste og nødvendige utgifter til bolig og annet, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at pensjonen ikke skal reduseres eller reduseres mindre enn reduksjonsreglene tilsier, jf. § 3-28 og § 18-9. Ytelsene etter disse reduksjonsreglene må til sammen likevel ikke overstige de ytelser vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser. Bestemmelsene praktiseres slik at ytelsene blir redusert, men at Arbeids- og velferdsetaten gir et tillegg tilsvarende utgiftene. Selv om det etter dagens regler kan gjøres unntak fra reduksjonsreglene også for andre utgifter enn boligutgifter, viser praksis at det i de aller fleste tilfeller kun gjelder utgifter til bolig.

Dersom en mottaker av arbeidsavklaringspenger som oppholder seg i institusjon, har faste og nødvendige utgifter til bolig og annet, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at arbeidsavklaringspengene ikke skal reduseres, jf. § 11-21. Dette gjelder ikke under opphold i en av kriminalomsorgens anstalter siden det ikke foreligger rett til arbeidsavklaringspenger under straffegjennomføring i fengsel.

5.5.2 Departementets forslag i høringsnotatet

Departementet foreslo i høringsnotatet at Arbeids- og velferdsetaten skal kunne bestemme at ytelsen ikke skal reduseres eller reduseres mindre ved faste og nødvendige utgifter til bolig under opphold i institusjon. En tilsvarende regel ble ikke foreslått i forbindelse med straffegjennomføring i anstalt under kriminalomsorgen.

5.5.3 Høringsinstansenes syn

Enkelte av høringsinstansene ber om at regelverket innrettes slik at det gis unntak fra reduksjon i forbindelse med boligutgifter, se punkt 5.2.3

5.5.4 Departementets vurderinger og forslag

5.5.4.1 Faste og nødvendige utgifter til bolig – institusjonsopphold

Departementet foreslår at Arbeids- og velferdsetaten skal kunne bestemme at ytelsene ikke skal reduseres eller reduseres mindre ved faste og nødvendig utgifter til bolig under opphold i institusjon. Forslaget er en videreføring av dagens bestemmelser om at det kan gjøres unntak fra reduksjonsbestemmelsene når vedkommende har utgifter til bolig, men likevel innebærer forslaget en klar avgrensning mot andre utgifter enn boligutgifter. Forslaget om å begrense unntaksregelen til kun boligutgifter, er imidlertid i det alt vesentlige i tråd med gjeldende praksis.

Departementet er av den oppfatning at Arbeids- og velferdsetaten bør foreta en konkret vurdering av hvor mye ytelsen skal reduseres. Departementet har lagt vekt på i størst mulig grad å videreføre dagens unntaksbestemmelse ved faste og nødvendige utgifter.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 tredje ledd, § 17-13 tredje ledd, § 18-8 femte ledd, § 19-21 tredje ledd og § 20-22 tredje ledd og endringsloven § 12-19 tredje ledd

5.5.4.2 Faste og nødvendige utgifter til bolig – kriminalomsorgens anstalter

Departementet foreslår å opprettholde forslaget i høringsnotatet om at ytelsene faller bort for personer under straffegjennomføring selv om vedkommende har faste og nødvendige utgifter til bolig. Dette er i tråd med dagens regler for arbeidsavklaringspenger.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven §§ 16-12, 17-14, 18-9, 19-22 og 20-23 og endringsloven § 12-20.

5.6 Forskriftshjemmel

Departementet foreslår at det gis hjemler til å gi regler om anvendelsen av de aktuelle bestemmelsene i forskrift, herunder videreføring av dagens forskriftshjemmel i § 3-27 om at departementet kan bestemme at reduksjon skal gjelde for personer innlagt i andre institusjoner, og gjøre unntak for visse institusjoner og bestemte persongrupper.

Departementet viser til lovforslaget, folketrygdloven § 16-11 femte ledd, § 16-12 fjerde ledd, § 17-13 femte ledd, § 17-14 fjerde ledd, § 18-8 sjuende ledd, § 18-9 fjerde ledd, § 19-21 femte ledd, § 19-22 fjerde ledd, § 20-22 femte ledd og § 20-23 fjerde ledd og endringsloven § 12-19 femte ledd og § 12-20 fjerde ledd.

5.7 Lovtekniske justeringer

Som følge av at departementets forslag til nye regler i kapitlet her innebærer at § 3-27 til § 3-29 oppheves, må henvisning i andre lover til disse paragrafene også rettes opp. I tillegg må lovteksten i enkelte andre bestemmelser tilpasses de foreslåtte endringene.

I lov om krigspensjonering for militærpersoner § 3 nr. 4 først ledd første punktum og § 13 tolvte ledd første punktum, i lov om krigspensjonering for hjemmestyrkepersonell og sivilpersoner § 6 nr. 4 første ledd første punktum og § 17 nr. 3 åttende ledd første punktum og i lov om yrkesskadetrygd § 11 nr. 4 første ledd henvises det til folketrygdloven § 3-27 og § 3-29. Siden § 3-27 og § 3-29 nå foreslås opphevet, må hensvisningene til disse paragrafene fjernes i de ovenfor nevnte lovene. Departementet foreslår videre å endre lovteksten i disse og enkelte andre bestemmelser i de nevnte lovene, slik at de samsvarer med lovforslagene i dette kapitlet med hensyn til type institusjon og omregningstidspunkt.

Det vises til lovforslaget, lov om krigspensjonering for militærpersoner § 3 nr. 4 første ledd første punktum, § 3 nr. 4 nytt tredje ledd, § 13 tolvte ledd første punktum, § 13 tolvte ledd fjerde punktum og nytt femte punktum og § 15 niende ledd, lov om krigspensjonering for hjemmestyrkepersonell og sivilpersoner § 6 nr. 4 første ledd første punktum, § 6 nr. 4 nytt tredje ledd, § 17 nr. 3 åttende ledd første punktum, § 17 nr. 3 åttende ledd fjerde punktum og nytt femte punktum og § 19 niende ledd og lov om yrkesskadetrygd § 11 nr. 4 første ledd og § 11 nr. 4 nytt tredje ledd.

5.8 Økonomiske og administrative virkninger

De foreslåtte endringene vil for personer som oppholder seg på institusjon gi om lag de samme ytelsene som i dag. Personer som er under straffegjennomføring eller i varetekt vil med forslaget ikke ha rett på en ytelse, med mindre de forsørger barn. Da utbetales det 50 prosent av ytelsen.

Departementet foreslår i avsnitt 5.9 overgangsregler. Departementet antar at endringene på grunn av overgangsreglene ikke vil få store budsjettmessige konsekvenser på kort sikt. Arbeids- og velferdsdirektoratet anslår at det er flere pensjonsmottakere som oppholder seg i straffeinstitusjoner enn i helseinstitusjon under statlig ansvar. Forslaget om at innsatte ikke skal ha rett på en (redusert) ytelse, vil derfor antakelig gi en større innsparing enn merutgiftene knyttet til forslaget om en noe lengre tid med uredusert ytelse for personer med opphold i institusjon. På lengre sikt vil endringene dermed kunne gi en innsparing.

Administrativt vil forslagene være forenklende for etaten og antas derfor å medføre administrative innsparinger på sikt.

5.9 Ikrafttredelse og overgangsregler

Departementet foreslår at de nye reglene trer i kraft samtidig med ny uføretrygd i folketrygden, etter planen fra 1. januar 2015.

Pensjonister som per 31. desember 2014 får redusert ytelsen på grunn av opphold i institusjon under statlig ansvar, skal i utgangspunktet fortsatt få ytelsen regulert etter gamle regler. Departementet ser at det vil kunne bli administrativt krevende og innebære store kostnader forbundet med to parallelle regelsett. Departementet foreslår derfor at personer som er innlagt i institusjon per 31. desember 2014 blir omfattet av nye regler, men at de likevel vil få minst det samme i ytelse (nominelt) som de ville fått etter gamle regler.

Pensjonister som er under straffegjennomføring eller i varetekt vil med det nye forslaget ikke ha rett til å få ytelsen utbetalt. Departementet foreslår imidlertid overgangsbestemmelser som sikrer at personer som er innsatt i en av kriminalomsorgens anstalter på ikrafttredelsestidspunktet, får utbetalt en (redusert) ytelse ut soningen som minst tilsvarer ytelsen (nominelt) som de ville ha fått etter gamle regler.

Departementet gir forskrifter med overgangsregler for personer som per 31. desember 2014 er innlagt i institusjon eller innsatt i en av kriminalomsorgens anstalter.

Det vises til lovforslaget, avsnitt XXII nr. 2.

6 Minste pensjonsnivå for pensjonist som lever sammen med en som mottar uføretrygd

6.1 Innledning og bakgrunn

I dette kapitlet foreslår departementet endringer i folketrygdloven § 19-8. Endringene gjelder minste pensjonsnivå for personer som lever sammen med en som mottar uføretrygd.

Alderspensjonister har ulike satser for minste pensjonsnivå. Noe forenklet har enslige «høy sats» (nå 167 963 kroner), mens gifte/samboende har «ordinær sats» (nå 155 372 kroner). Dersom ektefellen mottar pensjon, er imidlertid minste pensjonsnivå for gifte/samboende lik «lav sats» (nå 133 546 kroner), men ektefellene har samtidig en garanti om at deres samlede pensjon minst skal tilsvare to ganger minste pensjonsnivå med ordinær sats. Dette betyr at minste pensjonsnivå for en alderspensjonist som er gift med en uførepensjonist er lavere desto høyere uførepensjon ektefellen har.

Uførepensjonen i folketrygden skal etter planen avløses av ny uføretrygd fra 2015. Uføretrygd skal skattlegges som lønn, og uføretrygden er i de fleste tilfeller høyere enn dagens uførepensjon før skatt. Det er bare to minstenivåer på den nye uføretrygden, én for enslige og én for gifte/samboende. Skillet mellom ordinær og lav sats faller altså bort for uførepensjonister. Fordi skatten øker, er minstenivåene i ny uføretrygd høyere før skatt enn i dagens uførepensjonsordning.

Personer som mottar uførepensjon fra folketrygden når den nye uføretrygden trer i kraft, skal få økt brutto uføreytelse for å kompensere for skatteøkningen. Ektepar der den ene er ufør og den andre mottar alderspensjon ville da kunne komme dårligere ut etter skatt dersom reglene for lav sats for minste pensjonsnivå ikke ble endret. Den økte uføreytelsen kan føre til lavere alderspensjon for ektefellen. Siden uføreytelsen øker for å kompensere for at uførepensjonisten får økt skatt, ville ektefellene i disse tilfellene samlet komme dårligere ut etter skatt enn tidligere dersom reglene ikke ble endret. Dette ville vært en utilsiktet virkning av uførereformen. Departementet foreslår derfor å justere reglene for minste pensjonsnivå til alderspensjonister som lever sammen med en som mottar uføretrygd.

6.2 Departementets forslag i høringsnotatet. Høringsinstansenes syn

Dagens regler for minste pensjonsnivå er kompliserte. Endringen i skattereglene for uføreytelser fra 2015 gjør videre at det ikke er mulig å tilpasse regelverket for minste pensjonsnivå slik at alderspensjonistene i alle tilfeller kommer likt ut etter skatt som de gjør med dagens regler. Det er mulig å tilpasse reglene slik at alderspensjonistene kommer relativt likt ut, men dette ville komplisere regelverket ytterligere. Departementet forslo derfor i høringsnotatet en forenkling: alderspensjonister som lever sammen med en som mottar uføretrygd skal alltid være sikret minste pensjonsnivå med ordinær sats. Det ble derfor foreslått å stryke «uførepensjon» fra tredje ledd i folketrygdloven § 19-8. Forslaget vil ha virkning for alderspensjonister og personer som mottar folketrygdberegnet offentlig AFP.

Alle høringsinstansene som har uttalt seg om saken støtter departementets forslag i høringsnotatet. Arbeids- og velferdsdirektoratet påpeker imidlertid at det er behov for en ytterligere presisering i lovteksten.

6.3 Departementets forslag

Departementet foreslår at alderspensjonister som lever sammen med en som mottar uføretrygd, skal ha rett til minste pensjonsnivå med ordinær sats.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 19-8 tredje og fjerde ledd.

Som en konsekvens av forslaget ovenfor, foreslår departementet en justering av forskriftshjemmelen i folketrygdloven § 3-3 åttende ledd. I henhold til denne bestemmelsen kan departementet gi forskrifter om beregning av særtillegg og om minste samlede pensjonsnivå til ektepar når den ene ektefellen har uførepensjon og den andre har alderspensjon. Departementet foreslår at forskriftshjemmelen begrenses til å gjelde beregning av særtillegg.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 3-3 åttende ledd.

6.4 Økonomiske og administrative konsekvenser

Forslaget berører bare personer som har alderspensjon beregnet etter folketrygdloven kapittel 19 som fases ut over tid, og som lever sammen med en som uføretrygd. Personer som vil få alderspensjon etter kapittel 20, blir ikke berørt fordi satsen for minstepensjonen (garantipensjonen) er felles for alle gifte/samboende. Forslaget vil derfor bare ha midlertidige budsjettvirkninger. Med dagens grunnbeløp vil forslaget kunne føre til at alderspensjonen for enkelte øker med inntil 21 826 kroner, som er differansen mellom minste pensjonsnivå med ordinær og lav sats.

I mars 2013 var det om lag 30 700 gifte/samboende alderspensjonister som levde sammen med en uførepensjonist. Av disse alderspensjonistene hadde 970 personer en alderspensjon som var lavere enn minste pensjonsnivå med ordinær sats.

Fordi det er en liten gruppe som omfattes, påvirkes folketrygdens utgifter relativt lite av forslaget. Arbeids- og velferdsdirektoratet anslår at forslaget vil føre til at folketrygdens utgifter øker med 11–12 mill. kroner i 2015. Utgiftene vil deretter gradvis reduseres fordi nye opptjeningsregler i folketrygden (kapittel 20) fases gradvis inn fra 2016.

Forslaget vil innebære en forenkling av regelverket og vil også gi noe lavere kostnader til systemtilpasninger enn en mer komplisert regel ville gjort.

7 Skjermingstillegget til uføres alderspensjon

7.1 Innledning

I dette kapitlet foreslår departementet at uføre født fra og med 1948 ikke skal gis skjermingstillegg til alderspensjonen. Forslaget er en oppfølging av Sundvolden-erklæringen der det heter at Regjeringen vil «levealdersjustere uføres alderspensjon på lik linje med øvrige pensjonister».

7.2 Gjeldende rett

Ved behandlingen av Prop. 130 L (2010–2011) Endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre) vedtok Stortinget at uføre som er født i årene 1944–1951 skal få et livsvarig tillegg til alderspensjonen fra fylte 67 år, jf. lov 16. desember 2011 nr. 59. Regler om et slikt tillegg ble gitt i folketrygdloven § 19-9 a. Tillegget skal skjerme uføre for 0,25 prosentpoeng av virkningen av levealdersjustering. Ved gradert uførepensjon reduseres tillegget forholdsmessig.

Skjermingstillegget til uføres alderspensjon innebærer at årlig alderspensjon for 1944-kullet blir 0,25 prosent høyere enn den ville vært uten skjerming. For 1945-kullet blir virkningen om lag 0,5 prosent, osv. For de årskullene som omfattes, innebærer skjermingen at virkningen av levealdersjustering om lag halveres.

Gjennomsnittlig, årlig skjermingstillegg per mottaker anslås til 945 kroner i 2013. Med gjeldende grunnbeløp (G) anslås gjennomsnittlig skjermingstillegg å øke til 1165 kroner i 2014.

7.3 Departementets vurderinger og forslag

Innføringen av en midlertidig skjermingsordning for uføre født i årene 1944–1951 ble begrunnet med at helt uføre ikke har de samme mulighetene som arbeidsføre til å kompensere for virkningen av levealdersjustering, jf. Innst. 80 L (2011–2012). Den midlertidige ordningen innebærer at uføre i de årskullene som omfattes får like høy alderspensjon som arbeidsføre som kompenserer for om lag halve effekten av levealdersjustering ved å jobbe lenger. Det er bare et mindretall av de yrkesaktive som nå står i arbeid etter fylte 67 år, og uføre får dermed nå en relativt god alderspensjon sammenliknet med yrkesaktive. Situasjonen varierer imidlertid mellom ulike grupper.

Ansatte i offentlig sektor har offentlig tjenestepensjon. Offentlig ansatte som slutter før 67 år, får en levealdersjustert alderspensjon fra folketrygden og tjenestepensjonsordningen fra 67 år. Også uføre kan ha rett til offentlig tjenestepensjon. Skjermingsordningen gjør at uføre får en høyere samlet alderspensjon enn ikke-uføre med like høy opptjening som går av før 67 år. Gjennomsnittlig avgangsalder i staten og kommunene for personer med aldersgrense 70 år er 65–66 år.

Mange i privat sektor harAFP. De som har mottatt uførepensjon etter 62 år har ikke rett til ny AFP i privat sektor. Ingen uføre som går over på alderspensjon ved 67 år kan derfor ha privat AFP i tillegg til alderspensjonen fra folketrygden. Personer med rett til ny AFP som står i arbeid til 67 år, vil normalt få en klart høyere samlet alderspensjon enn en ufør fordi AFP kommer i tillegg til alderspensjonen fra folketrygden. Men de fleste går av tidligere enn 67 år. Hvordan disse kommer ut sammenliknet med uføre, avhenger både av hvor høy opptjening de har og av hvor tidlig de går av.

Personer i privat sektor som ikke har AFP, må stå i arbeid til 67 år for å få en like høy årlig aldrepensjon som uføre. De som går av tidlig, vil få en klart lavere alderspensjon enn uføre. I Prop. 130 L (2010–2011) heter det at en ufør som går over på alderpensjon som 67-åring, vil få om lag 30 prosent høyere årlig pensjon enn en arbeidsfør med samme opptjening som går av med tidligpensjon ved fylte 62 år.

Samlet synes det klart at uføre, selv uten skjermingstillegg til alderspensjonen, på kort sikt får en relativt god alderspensjon sammenliknet med den alderspensjonen de som ikke blir uføre får. Departementet foreslår på denne bakgrunn at uføre ikke skal gis skjermingstillegg ved overgang til alderspensjon. Departementet mener at uføre som har gått over på alderspensjon og har fått innvilget et skjermingstillegg, skal få beholde dette. Videre mener departementet at uføre i hvert årskull skal behandles likt. Departementet foreslår at loven endres slik at skjermingstillegget ikke gis til uføre født i årene 1948–1951. Forslaget har dermed ingen betydning for de som allerede mottar skjermingstillegg eller personer født i 1947 som får skjermingstillegg i løpet av 2014 eller januar 2015.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 19-9 a.

Virkningen av levealdersjustering er relativt liten hvert enkelt år, men den kan bli vesentlig over tid dersom levealderen øker slik befolkningsframskrivningene viser. Det er grunn til å vente at arbeidsføre på lang sikt vil kompensere for virkningen gjennom å stå lenger i arbeid. Selv om uføre på kort sikt får en god alderspensjon sammenliknet med de som ikke blir uføre, kan dette dermed endres over tid. Departementet legger til grunn at uføres alderspensjon skal stå i et rimelig forhold til den alderspensjonen arbeidsføre får, og det kan derfor senere bli behov for å vurdere reglene for alderspensjon til uføre på nytt.

7.4 Økonomiske og administrative konsekvenser

Utgiftene til skjermingstillegg anslås til 45 mill. kroner i 2013 og 79 mill. kroner i 2014, gitt gjeldende grunnbeløp. Forslaget om å avvikle skjermingstillegget for nye tilfeller fra og med 1948-kullet, vil ha budsjettvirkning fra og med februar 2015 og anslås å gi en innsparing i 2015 på 25 mill. kroner. Innsparingen vil øke til 272 mill. kroner i 2019, som er det første året med helårsvirkning for alle årskullene til og med 1951-kullet.

8 Lovtekniske og andre endringer i folketrygdloven og andre lover

8.1 Innledning

Dette kapitlet gjelder nødvendige endringer i folketrygdloven og andre lover som følge av at uførepensjonen er vedtatt avløst av uføretrygd ved lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre).

De vedtatte endringene medførte at bestemmelser i folketrygdloven som er nødvendig for å beregne pensjon og overgangsstønad til gjenlevende ektefelle ble opphevet. Disse endringene skal etter planen tre i kraft fra 1. januar 2015. Inntil det er fastsatt nye regler for ytelser til gjenlevende ektefelle, herunder beregningsregler, er det nødvendig å videreføre de tidligere bestemmelsene, se avsnitt 8.2.

Avsnitt 8.3 gjelder andre lovtekniske endringer i folketrygdloven.

Det er også nødvendig å justere lov 25. juni 2010 nr. 28 om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse, slik at gjeldende beregningsregler for avtalefestet pensjon blir videreført. Det samme gjelder for overgangsordningen i kapittel 4 i lov 19. februar 2010 nr. 5 om statstilskott til arbeidstakere som tar ut avtalefestet pensjon i privat sektor (AFP-tilskottsloven), se avsnitt 8.4.

I avsnitt 8.5 foreslår departementet at ordet «uførepensjon» erstattes av «uføretrygd» i en rekke lovbestemmelser. I avsnitt 8.6. foreslår departementet enkelte justeringer i lov 29. april 2005 nr. 21 om supplerande stønad for personar med kort butid i Noreg. Avsnitt 8.7 omhandler en lovteknisk justering av bestemmelsen om sykepenger på grunnlag av dagpenger under arbeidsledighet.

8.2 Videreføring av gjeldende regler for beregning av ytelser til gjenlevende ektefelle

8.2.1 Innledning

Regler om ytelser til gjenlevende ektefelle følger dels av folketrygdloven kapittel 17 og dels av kapittel 3. Personkretsen, vilkår om medlemskap i folketrygden og vilkårene for å få rett til ytelser framgår av kapittel 17. I kapittel 17 er det også enkelte bestemmelser om beregning av pensjon. I § 17-7 slås det fast at pensjon til gjenlevende ektefelle består av grunnpensjon, tilleggspensjon og/eller særtillegg. I § 17-8 er det regler om reduksjon av pensjonen på grunnlag av arbeidsinntekt som den gjenlevende har eller kan forventes å få. For øvrig er reglene for beregning av pensjon fastsatt i kapittel 3. Overgangsstønad beregnes på samme måte som pensjon.

Pensjonene fra folketrygden har bestått av de samme elementene, grunnpensjon, tilleggspensjon og/eller særtillegg, men ytelsene er under omlegging. Ny alderspensjon (folketrygdloven kapittel 20), som vil bli faset gradvis inn for personer født i årene fra 1954, vil bestå av en inntektspensjon og en garantipensjon. Uførepensjonen er vedtatt lagt om til en uføretrygd, som beregnes i prosent av et inntektsgrunnlag. Pensjon til gjenlevende ektefelle beregnes fortsatt med grunnpensjon, tilleggspensjon og/eller særtillegg.

Som en del av pensjonsreformen skal folketrygdens ytelser til gjenlevende ektefelle utredes. Før det er bestemt hvordan ytelsene til gjenlevende skal være i framtiden, er det nødvendig å videreføre dagens beregningsregler som en overgangsordning.

8.2.2 Hovedprinsipper for beregning av pensjon til gjenlevende ektefelle

Som nevnt over består pensjonen av grunnpensjon, tilleggspensjon og/eller særtillegg.

Full grunnpensjon utgjør 100 prosent av folketrygdens grunnbeløp og reduseres forholdsmessig dersom trygdetiden er mindre enn 40 år. Avdødes trygdetid legges til grunn.

Tilleggspensjonen beregnes etter nærmere regler på grunnlag av pensjonspoeng og antall poengår. Også her legges avdødes opptjening til grunn, og tilleggspensjonen utgjør 55 prosent av avdødes tilleggspensjon. Dersom avdøde var yngre enn 67 år, medregnes det framtidig trygdetid og framtidige pensjonspoeng etter de regler som gjelder for uførepensjon. Det ytes særtillegg når pensjonisten ikke har rett til tilleggspensjon, eller når tilleggspensjonen er lavere enn særtilleggssatsen.

Har den gjenlevende ektefellen egen pensjon (alders- eller uførepensjon) fra folketrygden, kan pensjonen beregnes på grunnlag av både egen og den avdødes opptjening, herunder en kombinert tilleggspensjon bestående av 55 prosent av summen av egen og avdødes tilleggspensjon dersom dette gir en høyere pensjon enn egenopptjent pensjon.

8.2.3 Videreføring av beregningsreglene for pensjon til gjenlevende ektefelle

Bestemmelsene i folketrygdloven kapittel 17 om vilkår og varighet av ytelser til gjenlevende ektefelle vil bli vurdert i utredningen av folketrygdens framtidige ytelser til gjenlevende ektefelle. Endringene som ble vedtatt ved lov 16. desember 2011 nr. 59 gjaldt nye beregningsregler for uføretrygd, som avløste reglene om beregning av uførepensjon (grunnpensjon og tilleggspensjon). Lovendringene berører ikke selve vilkårene, men flere bestemmelser i folketrygdloven som har betydning for beregning av pensjon til gjenlevende ektefelle ble vedtatt opphevet. Dette gjelder særlig bestemmelser om medregning og godskriving av antatte framtidige pensjonspoeng ved beregning av tilleggspensjonen.

Som nevnt over skal folketrygdens ytelser til gjenlevende ektefelle utredes som en del av pensjonsreformen, og det er nødvendig å videreføre dagens beregningsregler som en overgangsordning.

Pensjonen består av grunnpensjon, tilleggspensjon og/eller særtillegg, jf. folketrygdloven § 17-7. Særtillegget gis etter folketrygdloven § 3-3 til personer som ikke har rett til tilleggspensjon eller har tilleggspensjon som er mindre enn særtillegget. Det er ikke nødvendig med justeringer i bestemmelsene om særtillegg.

Grunnpensjonen fastsettes på grunnlag av den avdødes trygdetid, jf. folketrygdloven § 17-7 andre ledd. Selve bestemmelsene om fastsetting av grunnpensjon står i lovens kapittel 3. Av folketrygdloven § 3-7 går det blant annet fram at trygdetiden fastsettes som om den avdøde på dødsfallstidspunktet hadde fått rett til uførepensjon. Var den avdøde uførepensjonist, benyttes som hovedregel den fastsatte trygdetiden, men i særlige tilfeller skal trygdetiden fastsettes på nytt.

For at gjeldende regler om fastsetting av trygdetid ved beregning av grunnpensjon skal videreføres, er det nødvendig å justere bestemmelsen i § 3-7 om fastsetting av avdødes trygdetid, herunder beregning av trygdetid når avdøde har uføretrygd ved dødsfallet. Regler om trygdetid ved beregning av uføretrygd er vedtatt flyttet til folketrygdloven kapittel 12, jf. lov 16. desember 2011 nr. 59. Det er derfor tatt inn henvisninger i § 3-7 til bestemmelser i § 12-12 tredje og fjerde ledd om fastsetting av framtidig trygdetid.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 3-7.

Hovedreglene om beregning av tilleggspensjon til gjenlevende ektefelle går fram av folketrygdloven § 3-23. Reglene viser i stor grad til reglene om beregning av tilleggspensjon til uførepensjon, herunder medregning av antatte framtidige pensjonspoeng for uførepensjonister. Dette er et omfattende regelverk som er vedtatt opphevet ved lov 16. desember 2011 nr. 59. Etter departementets syn er det ikke hensiktsmessig å ta inn disse reglene i loven for å kunne beregne tilleggspensjonen til en gjenlevende ektefelle i en overgangstid, mens ytelsene til gjenlevende ektefelle utredes. Departementet foreslår derfor at det tas inn en bestemmelse i folketrygdloven § 3-23 om at tilleggspensjonen skal utgjøre 55 prosent av en tilleggspensjon beregnet på grunnlag av den avdødes opptjening slik bestemmelsene lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft.

Folketrygdloven § 3-23 inneholder også bestemmelser om beregning av tilleggspensjon når den gjenlevende mottar egen pensjon fra folketrygden. Gjeldende bestemmelser om alderspensjon foreslås videreført, mens bestemmelsene om uførepensjon oppheves. Om videreføring av gjenlevendefordel til mottakere av uføretrygd vises det til kapittel 4 i proposisjonen her.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 3-23.

I folketrygdloven § 17-12 tredje ledd gis det regler om beregning av pensjon til gjenlevende ektefelle når dødsfallet skyldes yrkesskade. Fordi beregningsreglene for uførepensjon i kapittel § 3 faller bort ved omleggingen til uføretrygd, foreslår departementet en endring i bestemmelsen. Det foreslås at pensjonen i slike tilfeller skal beregnes på grunnlag av den pensjonen som den avdøde ville fått beregnet etter bestemmelsene i folketrygdloven slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trer i kraft.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 17-12 tredje ledd.

8.2.4 Justering av visse regler om medlemskap som vilkår for rett til ytelser til gjenlevende ektefelle

I folketrygdloven § 17-3 er det gitt bestemmelser om forutgående medlemskap for rett til pensjon eller overgangsstønad som gjenlevende ektefelle. Hovedregelen etter § 17-3 første ledd bokstav a er at den avdøde var medlem av trygden de siste tre årene fram til dødsfallet. Etter § 17-3 sjuende ledd gjelder ikke vilkåret i første ledd dersom avdøde var medlem i folketrygden ved dødsfallet og kunne tilstås en ytelse på grunnlag av tidligere opptjening som minst svarte til halvparten av full minstepensjon. Full minstepensjon for en enslig pensjonist utgjør grunnpensjon og særtillegg, i alt to ganger folketrygdens grunnbeløp. Det vil si at kravet i sjuende ledd i realiteten tilsvarer folketrygdens grunnbeløp. Begrepet folketrygdens minstepensjon er erstattet av andre betegnelser i de forskjellige kapitlene i folketrygdloven. Departementet foreslår derfor at kravet til tidligere opptjening knyttes til folketrygdens grunnbeløp.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 17-3 sjuende ledd første punktum.

Bestemmelsen i § 17-4 fjerde ledd om fortsatt medlemskap henviser i dag til § 3-21 om medregning av framtidig pensjonspoeng for unge uføre. Departementet viser til at denne bestemmelsen oppheves fra det tidspunktet uføretrygd innføres. Henvisningen til § 3-21 må derfor erstattes av en regel om at tilleggspensjonen i slike tilfeller er beregnet etter tidligere bestemmelser om medregning av framtidige pensjonspoeng for unge uføre, det vil si de reglene som i dag følger av § 3-21. Departementet foreslår at § 17-4 fjerde ledd samtidig omredigeres noe.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 17-4 fjerde ledd.

8.3 Andre lovtekniske endringer i folketrygdloven

8.3.1 Enkelte justeringer i folketrygdloven kapittel 3

Folketrygdloven kapittel 3 har inneholdt en rekke fellesbestemmelser om beregning av pensjonene i folketrygden. Opprinnelig ble blant annet alderspensjon, uførepensjon og pensjoner til gjenlevende ektefeller og barn beregnet etter felles regler. Regler om forsørgingstillegg og beregning av pensjoner under institusjonsopphold har vært plassert i kapittel 3. Kapittelet inneholder også bestemmelser om fastsetting av pensjonsgivende inntekt.

Ved innføring av ny alderspensjon i folketrygden ble beregningsreglene tatt inn i folketrygdloven kapittel 20. For alderspensjon har kapittel 3 først og fremst betydning når det gis pensjon etter kapittel 19, det vil si pensjoner som fases gradvis ut for årskull fra og med 1954. Innføring av ny uføretrygd, som etter planen skal skje fra 2015, innebærer at de någjeldende beregningsreglene for uførepensjon ikke lenger skal gjelde. De er vedtatt opphevet ved endringslov 16. desember 2011 nr. 59, og beregningsregler for uføretrygd tas inn i folketrygdloven kapittel 12. Reglene om forsørgingstillegg for uføretrygd tas også inn kapittel 12. For pensjon til gjenlevende ektefeller og visse barnepensjoner vil nåværende beregningsregler bli videreført som en overgangsordning mens det utredes en langsiktig løsning, se avsnitt 8.2. De felles reglene om reduksjon av ytelser under institusjonsopphold som er gitt i kapittel 3 foreslås opphevet, slik at nye regler tas inn i de enkelte stønadskapitlene, se kapittel 5 i proposisjonen her.

Folketrygdloven kapittel 3 har etter dette ikke samme betydning som tidligere. Departementet vil vurdere hvor de gjenværende reglene i kapittelet skal plasseres når reglene for ytelser til gjenlevende ektefeller er utredet og vedtatt.

I tillegg til de justeringer i kapittel 3 som foreslås i proposisjonen her, se særlig avsnitt 8.2, foreslår departementet å oppheve § 3-1 om oversikt over komponentene i folketrygdens pensjoner og § 3-4 om minstepensjon. Innholdet i disse bestemmelsene har mistet sin betydning blant annet fordi en ikke lenger har felles regler for beregning av ytelser, herunder minsteytelser. Departementet foreslår også en justering av overskriften til folketrygdloven del II og kapittel 3. Det vises til lovforslaget.

8.3.2 Justering av bestemmelsen om garantipensjon

Bestemmelser om satsene for garantipensjon i ny alderspensjon i folketrygden er gitt i folketrygdloven § 20-9. Garantipensjonen skal sikre en minsteytelse og avkortes gradvis mot opptjent inntektspensjon. Den gis med ordinær sats og høy sats.

Den ordinære satsen ytes til den som lever sammen med en ektefelle som har uførepensjon eller alderspensjon, eller har inntekt av en viss størrelse, jf § 20-9 andre ledd bokstav a og b. Andre har høy sats.

Personkretsen som skal ha henholdsvis ordinær sats og høy sats svarer i det vesentlige til de som får grunnpensjon som gift pensjonist (85 prosent av grunnbeløpet) og enslig pensjonist (100 prosent av grunnbeløpet), jf. folketrygdloven § 3-2 fjerde ledd. Forskjellen er at det i reglene om grunnpensjon er bestemt at det gis grunnpensjon med 85 prosent av grunnbeløpet også når ektefellen har avtalefestet pensjon som omfattes av folketrygdloven § 3-19, det vil si avtalefestet pensjon i offentlig sektor.

Det er forutsatt at avgrensning mellom de forskjellige satsene av garantipensjon skal være lik avgrensning mellom grunnpensjon for gifte og enslige pensjonister. I samsvar med dette foreslår departementet at det skal gis garantipensjon etter ordinær sats når pensjonistens ektefelle har uføretrygd, alderspensjon eller avtalefestet pensjon i offentlig sektor.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 20-9 andre ledd bokstav a.

8.4 Teknisk tilpasning i lovene om avtalefestet pensjon

Etter lov 25. juni 2010 nr. 28 om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse § 3 bokstavene a og b består pensjonen av grunnpensjon, tilleggspensjon og/eller særtillegg. Pensjonen beregnes som uførepensjon etter reglene i folketrygdloven kapittel 3 og avkortes etter nærmere regler dersom pensjonisten har arbeidsinntekt.

Fordi det er vedtatt nye beregningsregler for uføretrygd, jf. lov 16. desember 2011 nr. 59, er det nødvendig å tilpasse bestemmelsen i lov om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse § 3, slik at gjeldende beregningsregler for avtalefestet pensjon blir opprettholdt.

Departementet foreslår at det presiseres i loven at pensjonen skal beregnes som den uførepensjon pensjonisten ville fått beregnet etter reglene i folketrygdloven kapittel 3, slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trer i kraft.

Det vises til lovforslaget, lov om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse § 3 bokstav b.

Etter lov 19. februar 2010 nr. 5 om statstilskott til arbeidstakere som tar ut avtalefestet pensjon i privat sektor (AFP-tilskottsloven) ytes det avtalefestet pensjon etter kapittel 4 som en overgangsordning for de som har tatt ut avtalefestet pensjon før 1. januar 2011. Pensjon etter overgangsordningen beregnes etter de tidligere reglene som gjaldt for avtalefestet pensjon i privat sektor, og består av grunnpensjon, tilleggspensjon og særtillegg. Pensjonene ytes til 67 år, og overgangsordningen vil dermed være avviklet 1. januar 2016.

Departementet foreslår at det tas inn tilsvarende presisering i overgangskapittelet i AFP-tilskottsloven som i lov om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse.

Det vises til lovforslaget, AFP-tilskottsloven § 14 første ledd.

8.5 Lovbestemmelser der uførepensjon skal erstattes med uføretrygd

Det er nødvendig å endre en rekke lovbestemmelser fordi uførepensjon avløses av uføretrygd i folketrygden. Departementet foreslår at «uførepensjon» og «uførepensjonen» erstattes av «uføretrygd» og «uføretrygden» i folketrygdloven § 2-6 andre ledd første punktum, § 2-9 første ledd bokstav b, § 4-24 andre ledd bokstav c, § 4-25 andre ledd bokstav c, § 8-48 første ledd, § 10-5 fjerde ledd, § 11-13 andre ledd bokstav c, § 13-2 andre ledd sjuende strekpunkt, § 15-14 første punktum, § 16-10 første ledd bokstav b, § 17-11 første ledd bokstav b, § 18-7 andre ledd, § 22-8 fjerde ledd, § 22-10 tredje ledd bokstav b, § 22-12 andre og tredje ledd og § 22-16 andre ledd bokstav c.

Departementet foreslår at det samme gjøres i lov 3. desember 1948 nr. 7 om pensjonstrygd for sjømenn § 4 nr. 3, § 16 nr. 1 bokstav e og § 29 nr. 2 første punktum, lov 28. juni 1957 nr. 12 om pensjonstrygd for fiskere § 8 andre ledd første punktum og § 21 tredje ledd, lov 28. juni 1974 nr. 58 om odelsretten og åsetesretten § 34 første ledd første punktum, lov 4. juli 2003 nr. 80 om introduksjonsordning og norskopplæring for nyankomne innvandrere § 12 første ledd andre punktum, lov 18. desember 2009 nr. 131 om sosiale tjenester i arbeids- og velferdsforvaltningen § 38 tredje ledd og lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre) del I § 12-5 tredje ledd.

Departementet foreslår også en endring i lov 26. november 1954 nr. 3 om stønad ved krigsskade på person. Regler om begrensning av ytelser etter loven når det foreligger rett til andre ytelser ved krigsskade eller yrkesskade følger av § 28 første ledd. Departementet foreslår at det presiseres at begrensningen omfatter uføretrygd beregnet etter særreglene for yrkesskade i folketrygdloven. Departementet foreslår videre at det presiseres i § 9 i lov 9. desember 1994 nr. 64 om løysingsrettar at retten ikke kan gjøres gjeldende blant annet når eieren slutter i tjeneste for å motta uførepensjon og/eller uføretrygd.

8.6 Endringer i lov om supplerende stønad

Etter lov 29. april 2005 nr. 21 om supplerande stønad til personar med kort butid i Noreg § 6 første ledd bokstav b skal full supplerende stønad settes ned med «pensjon frå folketrygda». Det skal tas hensyn til inntekt både hos mottakeren av supplerende stønad og hos eventuell ektefelle eller samboer.

Ordlyden i loven bør presiseres som følge av at uføreytelsen endrer navn fra «uførepensjon» til «uføretrygd», slik at uføretrygd klart inngår blant de ytelser som det skal tas hensyn til ved inntektsprøvingen av supplerende stønad. Det bør da også presiseres at det samme gjelder andre ytelser fra folketrygden til livsopphold, som trekkes inn ved inntektsprøvingen av supplerende stønad etter § 6 andre ledd. Andre ytelser enn pensjoner vil i alt vesentlig være aktuelle når det gjelder ektefeller eller samboere under 67 år.

Etter departementets syn er det i denne forbindelse hensiktsmessig med en omdisponering av § 6, slik at første ledd angir prinsippet om at supplerende stønad settes ned med inntekt både hos mottakeren selv og hos eventuell ektefelle/samboer, mens andre ledd inneholder en fullstendig oppregning av inntektstypene som er aktuelle. Bestemmelsen i nåværende første ledd bokstav b foreslås supplert, slik at den omfatter «pensjon eller andre ytingar frå folketrygda til livsopphald». Foruten uføretrygd vil dette omfatte sykepenger mv.

Som følge av den foreslåtte omdisponeringen av bestemmelsen, bør også henvisningene i § 5 andre og tredje ledd til oppregningen av inntektstyper i § 6 endres. Det vises nå til § 6 første ledd, mens korrekt henvisning etter den foreslåtte endringen vil være § 6 andre ledd.

Det vises til lovforslaget, lov om supplerande stønad til personar med kort butid i Noreg §§ 5 og 6.

8.7 Lovteknisk justering av bestemmelsen om rett til sykepenger på grunnlag av dagpenger under arbeidsløshet

Med hjemmel i folketrygdloven § 8-49 annet ledd, kan det gis sykepenger til personer som mottar dagpenger, og sykepenger beregnes da på grunnlag av dagpengene. Personer som deltar i arbeidsrettede tiltak, kan motta tiltakspenger under deltakelsen, eller de kan velge å beholde dagpenger under tiltaksdeltakelsen dersom de fyller vilkårene for rett til dagpenger. De som mottar tiltakspenger, kan i en nærmere bestemt periode fortsatt motta tiltakspenger ved sykdom. Etter utløpet av perioden kan de med hjemmel i folketrygdloven § 8-49 tredje ledd, motta sykepenger, dersom kravet til minsteinntekt i henhold til folketrygdloven § 4-4 er oppfylt.

Bestemmelsen i gjeldende § 8-49 tredje ledd gjelder i dag personer som mottar stønad under arbeidsmarkedsopplæring etter lov 10. desember 2004 nr. 76 om arbeidsmarkedstjenester §§ 12 og 13. Ny forskrift 4. november 2013 nr. 1286 om tiltakspenger mv. trådte i kraft 1. januar 2014. På bakgrunn av dette er henvisningen upresis slik den står nå. Departementet foreslår derfor at § 8-49 tredje ledd oppdateres i samsvar med det som er gjeldende regelverk. Endringen er kun av lovteknisk karakter og vil ikke ha økonomiske eller administrative konsekvenser.

Det vises til lovforslaget, folketrygdloven § 8-49 tredje ledd.

9 Endringer i lovgivningen om samordning av pensjons- og trygdeytelser

9.1 Innledning og bakgrunn

I dette kapitlet foreslås det endringer i lov 6. juli 1957 nr. 26 om samordning av pensjons- og trygdeytelser, lov 13. desember 1946 nr. 21 om krigspensjonering for militærpersoner, lov 13. desember 1946 nr. 22 om krigspensjonering for sivilpersoner og hjemmestyrkepersonell og lov 12. desember 1958 nr. 10 om yrkesskadetrygd. Endringene skyldes omleggingen av uføreordningene i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene til nettoordninger, og innføringen av ny uføretrygd i folketrygden.

Lov om samordning av pensjons- og trygdeytelser (heretter kalt samordningsloven) omfatter fire hovedgrupper pensjonsordninger og trygder: folketrygden, personskadetrygdene (pensjon etter særlovgivningen om yrkesskadetrygd og krigspensjonering), de offentlige tjenestepensjonsordningene og ordninger som yter avtalefestet pensjon. Samordningsloven regulerer hvor mye samlet pensjon en person kan få samtidig fra to eller flere av de nevnte pensjons- og trygdeordningene. Det finnes også bestemmelser om samordning i lovgivningen om krigspensjonering og yrkesskadetrygd.

I avsnitt 9.2 foreslår departementet endringer i samordningslovens omfangsbestemmelser fordi uførepensjonen i de offentlige tjenestepensjonsordningene legges om til nettopensjoner. Av samme grunn er det nødvendig med justeringer i reglene for samordning der en person har rett til pensjon fra flere tjenestepensjonsordninger og samordning av tjenestepensjon med personskadetrygd, se avsnitt 9.3.

Personskadetrygdene er bruttopensjoner som skal samordnes med folketrygden, herunder i enkelte tilfeller med den nye uføretrygden. Videre vil det være bruttopensjoner fra tjenestepensjonsordningene som skal samordnes med uføretrygd fra folketrygden. Det gjelder alderspensjon før 67 år ved særaldersgrense og bruttoberegnede enke- og enkemannspensjoner, se avsnitt 9.4.

I avsnitt 9.5 foreslår departementet enkelte andre justeringer i samordningsloven.

Det vil bli gitt forskrifter med overgangsregler for samordning av pensjoner som utbetales når endringene i lovgivningen om uføreytelsene i de offentlige tjenestepensjonsordningene, folketrygden og lovgivningen om personskadetrygd trer i kraft. Et utkast til forskrift er sendt på høring 21. mars 2014.

9.2 Justering av omfangsbestemmelsene i samordningsloven

Samordningsloven kapittel I inneholder lovens omfangsbestemmelser. I § 1 gis det en oversikt over de ulike typer pensjons- og trygdeordninger som er omfattet av loven. Bestemmelsene i § 1 suppleres av § 3 der det blant annet framgår at enke- og enkemannspensjoner beregnet som nettoytelser fra Statens pensjonskasse og tilsvarende ordninger ikke omfattes av samordningsloven, bortsett fra bestemmelsene om samordning av flere tjenestepensjoner etter kapittel II.

De nye nettoberegnede uførepensjonene i offentlige tjenestepensjonsordninger skal ikke samordnes med blant annet pensjoner fra folketrygden. På samme måte som for enke- og enkemannspensjoner som er beregnet som nettoytelser, skal bare samordningsloven kapittel II om samordning av flere tjenestepensjoner komme til anvendelse, og det er nødvendig å presisere dette i loven. Bestemmelsene i kapittel II vil ofte ikke ha betydning i dag, da de fleste offentlige tjenestepensjonsordningene er omfattet av en overføringsavtale, som blant annet innebærer at det ikke skjer noen innbyrdes samordning av tjenestepensjoner.

Det vil fortsatt kunne ytes enkelte uførepensjoner som i prinsippet er bruttopensjoner og som skal omfattes av samordningsloven, se avsnitt 9.3 og 9.4 om hvilke samordningsregler som er aktuelle. Dette gjelder pensjoner der det ikke ytes uføreytelse fra folketrygden fordi inntektsevnen ikke er tilstrekkelig nedsatt. For disse pensjonene gis det et tillegg til de ordinære satsene, jf. lov om Statens pensjonskasse § 28 andre ledd slik den lyder etter endringslov 7. mars 2014 nr. 5. Departementet foreslo i høringsnotatet at det presiseres i samordningsloven § 3 at disse pensjonene, som i realiteten er bruttopensjoner, omfattes av samordningsregelverket, mens uførepensjonene for øvrig er nettopensjoner og bare skal omfattes av lovens kapittel II om samordning av tjenestepensjoner.

Statens pensjonskasse (SPK) har enkelte merknader til forslaget til omfangsbestemmelser. SPK viser blant annet til at begrepene brutto- og nettopensjoner ikke framgår av lov om Statens pensjonskasse. Pensjonskasseforeningen bemerker at tjenestepensjonen vil måtte betraktes som et bruttoprodukt der uføregraden er lavere enn folketrygdens dekningsområde.

Departementet finner det hensiktsmessig at det i relasjon til samordningsreglene klart sondres mellom brutto- og nettopensjoner. Nettopensjonene omfattes bare av lovens kapittel II om samordning av tjenestepensjoner, mens bruttopensjonene i prinsippet omfattes av hele samordningsregelverket.

Det vises til lovforslaget, samordningsloven § 3.

9.3 Samordning av tjenestepensjoner og av tjenestepensjon med personskadetrygd

9.3.1 Samordning av tjenestepensjoner

Samordningsloven kapittel II skal fortsatt gjelde for nettoberegnede uførepensjoner når det ytes nettopensjon fra flere tjenestepensjonsordninger. Tilsvarende gjelder hvis det ytes bruttopensjoner fra begge ordningene, slik tilfellet vil være når det ytes alderspensjoner.

Samordningsloven § 10 gjelder samordning av uførepensjon og alderspensjon fra tjenestepensjonsordninger. Samordning skal foretas på samme måte som når det ytes to alderspensjoner, jf. samordningsloven § 7, det vil si at samlet pensjon ikke skal overstige et nærmere bestemt pensjonsmaksimum. I dag vil begge pensjonene være bruttopensjoner.

Når uførepensjoner fra offentlig tjenestepensjonsordninger legges om til nettopensjoner, skal de ikke samordnes med folketrygden og heller ikke med annen tjenestepensjon beregnet som bruttopensjon.

Departementet foreslo i høringsnotatet at samordningsloven § 10 justeres slik at den bare omfatter uførepensjon beregnet som bruttopensjon. Det vil si pensjon som ytes med tillegg til de ordinære satsene fordi det ikke foreligger rett til uføreytelser fra folketrygden på grunn av lave uføregrader.

Enkelte høringsinstanser har kommentert samordningen mellom flere tjenestepensjoner. Blant annet uttaler Statens pensjonskasse at de forstår det slik at all samordning uførepensjoner imellom skal skje etter samordningsloven § 7, jf. § 9. Departementet vil bemerke at samordningsloven § 9 gjelder samordning av flere uførepensjoner fra tjenestepensjonsordninger. Det er meningen at bestemmelsen skal komme til anvendelse når det enten foreligger flere bruttoberegnede uførepensjonen eller flere nettoberegnede uførepensjoner. Kommunal Landspensjonskasse legger til grunn at en bruttoberegnet tjenestepensjon ikke skal samordnes med en nettoberegnet uførepensjon. Departementet vil for ordens skyld ta inn en presisering av dette i loven.

Departementet foreslår at samordningsloven § 10 justeres slik at den bare omfatter uførepensjon som er beregnet som bruttopensjon.

Det vises til lovforslaget, samordningsloven § 9 andre punktum og § 10 første punktum.

9.3.2 Samordning av tjenestepensjon med personskadetrygd

Bestemmelsene om samordning av tjenestepensjon med personskadetrygd gjelder forskjellige kombinasjoner av personskadetrygd og tjenestepensjon, det vil si uføre- eller etterlattepensjon fra personskadetrygdene, og uføre-, alders- og etterlattepensjoner fra offentlig tjenestepensjon.

Samordningen foretas også i disse tilfellene ved at samlet pensjon ikke skal overstige et pensjonsmaksimum. Det overskytende skal gå til fradrag i tjenestepensjonen.

Departementet foreslo i høringsnotatet at de nye netto uførepensjonene fra de offentlige tjenestepensjonsordningene ikke skal inngå i samordningen. Ingen av høringsinstansene har hatt merknad til departementets forslag til teknisk justering av de aktuelle samordningsbestemmelsene.

Departementet foreslår at de aktuelle bestemmelsene justeres slik at de bare omfatter uførepensjon som er beregnet som bruttopensjon, det vil si pensjoner som ytes med tillegg til de ordinære satsene fordi det ikke foreligger rett til uføreytelser fra folketrygden på grunn av lave uføregrader.

Det vises til lovforslaget, samordningsloven § 16 nr. 1 første punktum og § 17 bokstav b.

9.4 Samordning av personskadetrygd og tjenestepensjon med uføretrygd fra folketrygden

9.4.1 Samordning av personskadetrygd med uføretrygd

Regler om samordning av pensjoner fra personskadetrygd med tilleggspensjon og særtillegg fra folketrygden framgår av de enkelte lovene om personskadetrygd, det vil si lov 13. desember 1946 nr. 21 om krigspensjonering for militærpersoner og lov 13. desember 1946 nr. 22 om krigspensjonering for hjemmestyrkepersonell og sivilpersoner og lov 12. desember 1958 nr. 10 om yrkesskadetrygd. Regler om samordning av pensjoner fra personskadetrygden med grunnpensjon fra folketrygden framgår av samordningsloven.

Som hovedregel skal hele tilleggspensjonen og særtillegget gå til fradrag i pensjonen fra personskadetrygden. Fullt fradrag for grunnpensjonen fra folketrygden er ¾ av grunnbeløpet. Samordningsfradraget i arbeidsavklaringspenger fra folketrygden skal som hovedregel utgjøre den del av arbeidsavklaringspengene som overstiger grunnbeløpet. I tillegg skal det gjøres fradrag med ¾ av folketrygdens grunnbeløp etter samordningsloven.

Uføretrygden fra folketrygden vil ikke lenger inneholde elementene grunnpensjon og tilleggspensjon, men vil bli beregnet som 66 prosent av et beregningsgrunnlag. Det vil si at den beregnes på tilsvarende måte som arbeidsavklaringspenger.

Det er i dag ca 70 personer som har pensjon fra personskadetrygd og som er under 67 år, disse vil få pensjonene omregnet og omfattes ikke av reglene som foreslås her.

Pensjonene fra personskadetrygdene er under utfasing. Krigspensjonene omfatter personskader som oppsto som følge av andre verdenskrig, og pensjoner etter særlovgivningen om yrkesskadetrygd omfatter skadetilfeller som inntraff før 1971.

Departementet foreslo i høringsnotatet at samordningen av pensjon fra personskadetrygd for nye tilfeller med uføretrygd fra folketrygden, skal skje på samme måte som for arbeidsavklaringspenger.

Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister, og Forsvar offentlig pensjon uttaler at de foreslåtte samordningsreglene vil føre til reduksjon i samlet ytelse etter skatt. De uttrykker at samordningen ikke tar hensyn til at ytelsen etter samordning nå skal beskattes som lønn, og ber om at det gjøres tilpasninger i samordningen (reduksjon i samordningsfradraget) som sikrer samme ytelsesnivå etter skatt som før 2015.

Departementet vil presisere at det legges opp til at de som allerede har pensjon fra personskadetrygdene og uførepensjon fra folketrygden vil få ytelsene videreført etter bestemmelser som vil bli gitt i forskrift. Endringen i samordningsreglene vil derfor gjelde svært få tilfeller.

Departementet opprettholder forslaget om at samordningsfradraget for uføretrygd fra folketrygden som hovedregel skal utgjøre den del av uføretrygden som overstiger grunnbeløpet. I tillegg skal det gjøres fradrag med ¾ av grunnbeløpet. Det foreslås for øvrig enkelte lovtekniske justeringer i de bestemmelsene som omfatter samordning i lovene om personskadetrygdene.

Det vises til lovforslaget, lov om krigspensjonering for militærpersoner § 18 nr. 1, lov om krigspensjonering for hjemmestyrkepersonell og sivilpersoner § 23 nr. 1, lov om yrkesskadetrygd § 12 nr. 3 og § 19 nr. 1 og samordningsloven § 20.

9.4.2 Samordning av alderspensjon som ytes før 67 år med uføretrygd fra folketrygden

9.4.2.1 Departementets forslag i høringsnotatet

I en del tilfeller yter tjenestepensjonsordningene alderspensjon etter særaldersgrenser, for eksempel fra fylte 60 eller 65 år. Dersom det ytes uførepensjon fra tjenestepensjonsordningen, faller den bort fra aldersgrensen, og pensjonisten får alderspensjon. Dermed vil man ha en kombinasjon av alderspensjon fra tjenestepensjonsordning og uførepensjon fra folketrygden. I dag består uførepensjonen fra folketrygden, som tjenestepensjonen samordnes med, av grunnpensjon og tilleggspensjon (og eventuelt særtillegg). Ved full opptjening er samordningsfradraget som hovedregel ¾ av grunnbeløpet i folketrygden og hele tilleggspensjonen.

Når det innføres uføretrygd i folketrygden, blir beregningen av ytelsen lagt om. Den skal som hovedregel utgjøre 66 prosent av et beregningsgrunnlag.

Departementet foreslo i høringsnotatet at samordningsfradraget ved full uførhet skal utgjøre uføretrygden med fradrag av ¼ av folketrygdens grunnbeløp. Samordningsreglene vil da bli som for samordning med arbeidsavklaringspenger, som beregnes på tilsvarende måte som den nye uføretrygden.

Dersom pensjonisten er en gjenlevende ektefelle, forslo departementet at gjenlevendetillegget i uføretrygden ikke skal gå til fradrag i alderspensjonen fra tjenestepensjonsordningen. Det ble vist til at en eventuell økt tilleggspensjon etter dagens regler som skyldes en avdød ektefelles opptjening, holdes utenfor samordningen.

9.4.2.2 Høringsinstansenes synspunkter

Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister og Forsvar offentlig pensjon uttaler at de foreslåtte samordningsreglene nominelt sett gir en tilsvarende samordningsregel som dagens system. Etter skatt vil derimot samlet ytelsesnivå bli redusert. De oppfatter det som et brudd på forutsetningene om full kompensasjon ved overgangen til ny uføretrygd i folketrygden. De ber om at samordningsreglene endres slik at en unngår reduksjon i ytelsen ved overgang til lønnskatt, både for dagens pensjonister og for nye samordningssaker etter innføring av ny uføretrygd.

Forsvarets Seniorforbund (FSF) uttaler seg om flere forhold når det gjelder særaldersgrenser og overgang fra uførepensjon til alderspensjon. FSF påpeker også at det ikke foreligger samordningsregler for årskull fra om med 1954-kullet.

Statens pensjonskasse har enkelte bemerkninger av mer teknisk art. Kommunal Landspensjonskasse (KLP) stiller spørsmål om hvordan trygdetid skal påvirke samordningen. KLP forutsetter at samordningsfradraget på ¾ grunnbeløp, etter samordningslovens § 19 skal følge dagens regler, dvs. forholdsmessig redusert etter uføregrad, deltid og trygdetid.

KLP stiller spørsmål ved om en forholdsmessig reduksjon av samordningsfradraget skal skje etter uføregraden eller utbetalingsgraden i de tilfellene hvor utbetalingsgraden avviker fra den fastsatte uføregraden.

9.4.2.3 Departementets vurdering og forslag

De foreslåtte samordningsreglene vil, som enkelte høringsinnstanser påpeker, i mange tilfeller gi noe lavere samlet ytelse etter skatt enn dagens regler ville gitt. Departementet understreker at de foreslåtte samordningsreglene gjelder for nye tilfeller, og at det vil bli gitt særskilte regler for løpende ytelser i forskrift. Departementet mener derfor at dagens regler ikke bør tillegges vesentlig betydning. Departementet mener at det er mer relevant å sammenligne denne gruppen med hva personer som når særaldersgrensen uten å ha vært uføre, får i ytelse etter skatt.

De som når særaldersgrensen uten å ha vært uføre, får en bruttoberegnet alderspensjon på 66 prosent uten noen samordningsfordeler. Denne ytelsen skattlegges med lavere trygdeavgift og lavere minstefradrag enn lønnsinntekt, og dermed også uføretrygd. Med en 66 prosent ytelse pluss ¼ grunnbeløp i samordningsfordel vil uføre som når særaldersgrensen komme om lag likt ut som ikke-uføre som når særaldersgrensen etter skatt. De som når særaldersgrensen som uførepensjonister har en noe høyere samlet ytelse før skatt og noe strengere skatteregime enn ikke-uføre som når særaldersgrensen. De har noe lavere ytelse før skatt, men litt gunstigere skatteregime.

Departementet opprettholder på denne bakgrunn forslaget i høringsnotatet.

Departementet har vurdert KLPs merknader når det gjelder trygdetid og foreslår at det presiseres i loven at det skal tas hensyn til trygdetid i samordningen.

Departementet foreslår at dersom uføretrygden gis for mindre enn full trygdetid, skal samordningsfradraget for uføretrygden reduseres forholdsmessig. Dette foreslås gjennomført ved at det gjøres et samordningsfradrag på ¾ grunnbeløp, justert for trygdetid og deretter med den del av uføretrygden som overstiger grunnbeløpet, justert for trygdetid.

Departementet vil presisere at samordningsreglene for øvrig følger samordningsreglene for arbeidsavklaringspenger. Det vil si at samordningsfradraget for grunnbeløpet reduseres forholdsmessig ved deltid, og at samordningsfradraget reduseres forholdsmessig ved redusert tjenestetid.

Det vises til lovforslaget, samordningsloven § 23 nr. 1 nytt tredje ledd.

Eksemplene, boks 9.1 og 9.2 under, illustrerer samordning av alderspensjon fra offentlig tjenestepensjonsordning (ved særaldersgrense) med uføretrygd fra folketrygden.

Boks 9.1 Samordning av alderspensjon fra offentlig tjenestepensjon ved særaldersgrense med uføretrygd fra folketrygden – trygdetiden er 40 år

Forutsetninger:

Brannmann på 60 år som ble innvilget uførepensjon fra offentlig tjenestepensjon og uføretrygd fra folketrygden etter 2015. Vedkommende har full tjenestetid ved 60 år.

Pensjonsgrunnlag i offentlig tjenestepensjon: 426 225 kroner (5 G)

Beregningsgrunnlag i folketrygden: 426 225 kroner

Uføretrygden utgjør 426 225 x 0,66 x 40/40 = 281 309 kroner

Samordning og beregning av samlet ytelse:

Brutto alderspensjon fra offentlig tjenestepensjon

281 309 kroner

– Samordningsfradrag for uføretrygden i folketrygden

(3/4 G) = 63 934 kroner

+ 281 309 – 85 245 (1 G) = 196 064 kroner

= 259 998 kroner

= Netto alderspensjon fra offentlig tjenestepensjon

21 311 kroner

+ Uføretrygd fra folketrygden

281 309 kroner

Samlet ytelse

302 620 kroner

Boks 9.2 Samordning av alderspensjon fra offentlig tjenestepensjon ved særaldersgrense med uføretrygd fra folketrygden – trygdetiden er 30 år

Forutsetninger:

Brannmann på 60 år som ble innvilget uførepensjon fra offentlig tjenestepensjon og uføretrygd fra folketrygden etter 2015. Vedkommende har full tjenestetid ved 60 år.

Pensjonsgrunnlag i offentlig tjenestepensjon: 426 225 kroner (5 G)

Beregningsgrunnlag i folketrygden: 426 225 kroner

Uføretrygden utgjør 426 225 x 0,66 x 30/40 = 210 981 kroner

Samordning og beregning av samlet ytelse:

Brutto alderspensjon fra offentlig tjenestepensjon

281 309 kroner

- Samordningsfradrag for uføretrygden i folketrygden

(3/4 G x 30/40) = 47 950 kroner

+ 210 981 – 63 934 (1 G x 30/40) = 147 047 kroner

= 194 997 kroner

= Netto alderspensjon fra offentlig tjenestepensjon

86 312 kroner

+ Uføretrygd fra folketrygden

210 981 kroner

Samlet ytelse

297 293 kroner

9.4.3 Samordning av enke- eller enkemannspensjon fra tjenestepensjonsordning med uføretrygd fra folketrygden til gjenlevende ektefelle

9.4.3.1 Gjeldende hovedprinsipper for samordning med uførepensjon

Som hovedregel er enke- og enkemannspensjon fra offentlig tjenestepensjonsordning utformet som en nettopensjon (9 prosent av avdødes pensjonsgrunnlag) som ikke skal samordnes med andre pensjoner. Som en overgangsordning ytes det fortsatt enke- og enkemannspensjon som bruttopensjon med 39,6 prosent av avdødes pensjonsgrunnlag. Disse samordnes med blant annet uførepensjon fra folketrygden. Bruttopensjonene er under utfasing, og i løpet av få år vil det ikke lenger ytes bruttopensjoner til enker og enkemenn under 67 år, som også kan ha uføretrygd fra folketrygden.

Bruttopensjonene er enten behovsprøvde eller ikke-behovsprøvde. De siste er tilfeller der avdøde var medlem av tjenestepensjonsordningen før 1. oktober 1976. For disse pensjonistene er det videreført gunstige regler som opprinnelig gjaldt i tjenestepensjonsordningene da familiemønsteret var annerledes enn i dag.

Uførepensjon fra folketrygden består i dag av en grunnpensjon og en tilleggspensjon (eventuelt særtillegg). Tilleggspensjonen beregnes på grunnlag av egen opptjening av pensjonspoeng, eller 55 prosent av summen av egen og avdødes tilleggspensjon (kombinert tilleggspensjon) dersom dette gir høyere pensjon. Det gjelder en rekke detaljerte regler om samordning, der det tas det hensyn til tjenestetid, uføregrad, deltidsprosent og om inntekten er pensjonsgivende både i tjenestepensjonen og i folketrygden. Disse reglene omtales ikke nærmere. Nedenfor gis det en oversikt over hovedprinsipper for samordning av bruttoberegnede enke- og enkemannspensjoner med uførepensjon fra folketrygden.

De behovsprøvde enke- og enkemannspensjonene samordnes med uførepensjon fra folketrygden ved at det i tillegg til et fradrag for grunnpensjonen på ¾ av folketrygdens grunnbeløp (samordningsloven § 19 andre ledd, jf. første ledd nr. 1) skal gjøres fradrag med 55 prosent av den tilleggspensjonen som medlemmet av tjenestepensjonsordningen (det vil si den avdøde) har tjent opp (samordningsloven § 23 nr. 2 andre ledd første punktum). Samordningsfradraget for tilleggspensjonen er dermed uavhengig av den (høyere) tilleggspensjonen som utbetales. Dette gjelder uansett om tilleggspensjonen er beregnet på grunnlag av pensjonistens egen opptjening eller er en kombinert tilleggspensjon (55 prosent av summen av egen og avdødes tilleggspensjon). Dersom enke- eller enkemannspensjonen er avkortet for arbeidsinntekt, skal samordningsfradraget avkortes tilsvarende.

Enke- og enkemannspensjoner som ikke skal behovsprøves, samordnes med uførepensjon fra folketrygden etter den såkalte fridelsregelen. Den innebærer at den tilleggspensjonen som enken eller enkemannen selv har opptjent, i sin helhet betraktes som en fridel og holdes utenfor samordningen. Dersom tilleggspensjonen for eksempel er en kombinert tilleggspensjon (55 prosent av summen av egen og avdødes tilleggspensjon), skal samordningsfradraget utgjøre denne tilleggspensjonen fratrukket pensjonistens egenopptjente tilleggspensjon (samordningsloven § 23 nr. 2 tredje ledd). Det gjøres også fradrag for grunnpensjonen med ¾ av folketrygdens grunnbeløp (samordningsloven § 19 andre ledd, jf. første ledd nr. 1).

9.4.3.2 Departementets forslag i høringsnotatet

Departementet viste i høringsnotatet til at det er foreslått at det videreføres en gjenlevendefordel i uføretrygden, der det tas utgangspunkt i 50 prosent av summen av den gjenlevendes uføretrygd og den uføretrygd den avdøde hadde eller ville hatt. Differansen mellom denne summen og gjenlevendes egen uføretrygd utbetales som et gjenlevendetillegg til uføretrygden.

Departementet foreslo at dagens samordningsregler videreføres så langt det er mulig, men tilpasses at beregningsreglene for uføreytelsen og gjenlevendefordelen er lagt om. For de behovsprøvde enke- og enkemannspensjonene innebærer det at det gjøres fradrag med den delen av uføretrygden til den avdøde som er lagt til grunn ved beregning av gjenlevendetillegget i folketrygden, det vil si 50 prosent av avdødes faktiske eller beregnede uføretrygd. Her vil 50 prosent av avdødes faktiske eller beregnede uføretrygd være i størrelsesorden det 55 prosent av tilleggspensjonen til avdøde pluss ¾ grunnbeløp utgjør i dagens samordning. Det vil derfor være urimelig å trekke ¾ grunnbeløp utover dette. I dagens system er den delen av uførepensjonen som en kan avledes fra avdødes opptjening gitt ved grunnpensjonen til avdøde pluss 55 prosent av tilleggspensjonen til avdøde. I de foreslåtte reglene for nytt gjenlevendetillegg er den delen av uførepensjonen som kan avledes fra avdødes opptjening gitt ved 50 prosent av den faktiske eller beregnede uføretrygden til avdøde.

Boks 9.3 illustrerer samordning av behovsprøvd enke- og enkemannspensjoner fra offentlig tjenestepensjonsordning med uføretrygd.

Boks 9.3 Samordning av behovsprøvd enkepensjon fra offentlig tjenestepensjon med uføretrygd

Forutsetninger:

Kvinne på 65 år som ble enke i 2016. Var gift med en tidligere offentlig ansatt med medlemskap i Statens pensjonskasse. Avdøde ble medlem av pensjonsordningen etter 1.10.1976 og enken har derfor en behovsprøvd enkepensjon. Avdøde hadde full tjenestetid. Enken blir ufør i 2017.

Pensjonsgrunnlag til avdøde i offentlig tjenestepensjon: 426 225 kroner (5 G)

Enkepensjon fra offentlig tjenestepensjon: 426 225 x 0,396 = 168 785 kroner

Beregningsgrunnlag til avdøde i folketrygden: 426 225 kroner

Uføretrygden avdøde ville hatt: 426 225 x 0,66 = 281 309 kroner

Beregningsgrunnlag til gjenlevende: 340 980 kroner

Uføretrygden til gjenlevende i folketrygden: 340 980 x 0,66 = 225 047 kroner

Gjenlevendetillegget i folketrygden beregnes på følgende måte:

0,50 x 225 047 = 112 524 (50 % av egen uføretrygd)

+ 0,50 x 281 309 = 140 655 (50 % av avdødes uføretrygd)

253 179

– 225 047 (100 % egen uføretrygd)

28 132 kroner

Samordning og beregning av samlet ytelse:

Brutto enkepensjon fra offentlig tjenestepensjon

168 785 kroner

– Samordningsfradrag

0,50 x 281 309 = 140 655 kroner

= Netto enkepensjon fra offentlig tjenestepensjon

28 130 kroner

+ Uføretrygd fra folketrygden

225 047 kroner

+ Gjenlevendetillegg fra folketrygden

28 132 kroner

Samlet ytelse

281 309 kroner

Når det gjelder enke- og enkemannspensjoner som ikke skal behovsprøves, viste departementet til at gjenlevendetillegget som er foreslått, beregnes som 50 prosent av summen av avdødes og gjenlevendes uføretrygd, fratrukket gjenlevendes egen uføretrygd. Fridelsregelen kan dermed videreføres ved samordning av disse pensjonene ved at det gjøres fradrag med gjenlevendetillegget til uføretrygden, i tillegg til ¾ av folketrygdens grunnbeløp. Her kan det fremstå noe vilkårlig å gjøre et fradrag på ¾ grunnbeløp, ettersom uføretrygden ikke lenger er bygget opp av en grunnpensjon. Dette er likevel ikke urimelig, sett i lys av dagens samordningsregler. I dagens samordning er det selve gjenlevendefordelen (den økte uførepensjonen som kommer av at den uføre er gjenlevende ektefelle) pluss ¾ grunnbeløp som går til samordning. For å videreføre samordningsreglene så langt det er mulig argumenterte departementet i høringsnotatet for at samordningen med det nye gjenlevendetillegget gjøres på samme måte, dvs. at det er selve gjenlevendetillegget pluss ¾ grunnbeløp som går til samordning.

Boks 9.4 illustrerer samordning av ikke-behovsprøvd enke- og enkemannspensjoner fra offentlig tjenestepensjonsordning med uføretrygd fra folketrygden.

Boks 9.4 Samordning av ikke-behovsprøvd enkepensjon fra offentlig tjenestepensjon med uføretrygd

Forutsetninger:

Samme utgangspunkt og grunnlagsdata som i boks 9.3, men i eksempelet her ble avdøde medlem av pensjonsordningen før 1.10.1976. Enken har derfor en ikke-behovsprøvd enkepensjon.

Samordning og beregning av samlet ytelse:

Brutto enkepensjon fra offentlig tjenestepensjon

168 785 kroner

– Samordningsfradrag for gjenlevendetillegget i folketrygden

28 132 kroner

– Samordningsfradrag for ¾ G

63 934 kroner

= Netto enkepensjon fra offentlig tjenestepensjon

76 719 kroner

+ Uføretrygd fra folketrygden

225 047 kroner

+ Gjenlevendetillegg fra folketrygden

28 132 kroner

Samlet ytelse

329 898 kroner

9.4.3.3 Høringsinstansenes syn

Arbeidstakerorganisasjonene, Landslaget for offentlige pensjonister, og Forsvar offentlig pensjon stiller spørsmål til samordningsfradraget på ¾ grunnbeløp for de ikke behovsprøvde enke- og enkemannspensjonene. De uttrykker at dette ekstra fradraget er ubegrunnet og ber om at det tas ut av reglene. De viser videre til at det ikke foreslås et tilsvarende samordningsfradrag for de behovsprøvde enke- og enkemannspensjonene. Disse høringsinstansene uttaler videre at samordningen innebærer en svekket samlet ytelse etter skatt, siden samordningsreglene bare forholder seg til nominelle ytelser og ikke justerer for skatteøkningen ved overgang til lønnsskatt. De ber om at det legges inn en ekstra reduksjon i samordningsfradraget for å sikre uendret ytelsesnivå etter skatt.

Statens pensjonskasse uttaler at de legger til grunn at et fradrag på 50 prosent av avdødes uføretrygd fanger opp det tidligere fradraget på ¾ grunnbeløp for behovsprøvde etterlattepensjoner. De uttaler at dette med fordel kan forklares i proposisjonen, særlig fordi fradraget for ¾ grunnbeløp videreføres for den ikke-behovsprøvde pensjonen.

Kommunal Landspensjonskasse tar opp en del problemstillinger vedrørende fraskilte uførepensjonister med etterlatterettigheter i offentlig tjenestepensjon.

Gabler AS peker på at man kan ha tilfeller der enken eller enkemannen har kombinasjonen egenopptjent alderspensjon med særaldersgrense og etterlattepensjon i tjenestepensjonen, samt uføretrygd og gjenlevendetillegg i folketrygden. Begge ytelsene fra tjenestepensjonen skal da samordnes. Gabler AS antar at man viderefører dagens regelverk om at de totale samordningsfradragene i tjenestepensjonene i disse tilfellene skal begrenses til et gitt maksimum.

9.4.3.4 Departementets vurdering og forslag

Departementet viser til at 50 prosent av avdødes faktiske eller beregnede uføretrygd vil være i samme størrelsesorden som 55 prosent av det tilleggspensjonen til avdøde pluss ¾ grunnbeløp utgjør i dagens samordning. Det vil derfor være urimelig å trekke ¾ grunnbeløp utover dette i de behovsprøvde enke- og enkemannspensjonene. Departementet opprettholder forslaget i høringsnotatet om at de behovsprøvde enke- og enkemannspensjonene samordnes med uføretrygd fra folketrygden ved at det gjøres fradrag med 50 prosent av avdødes faktiske eller beregnede uføretrygd. Det gjøres ikke fradrag for grunnpensjonen. Departementet mener at den foreslåtte samordningen viderefører prinsippene i dagens samordning på en god måte.

Enkelte høringsinstanser har stilt spørsmål ved fradraget på ¾ grunnbeløp i samordningen av de ikke- behovsprøvde enke- og enkemannspensjonene. Departementet vil påpeke at det trekkes ¾ grunnbeløp i dagens samordning og mener at det bør videreføres. Departementet opprettholder derfor forslaget i høringsnotatet om at enke- og enkemannspensjoner som ikke skal behovsprøves, samordnes med uføretrygd fra folketrygden ved at det gjøres fradrag med gjenlevendetillegget til uføretrygden, i tillegg til ¾ av folketrygdens grunnbeløp.

Det vises til lovforslaget, samordningsloven ny § 23 a.

Departementet viser til at det er framkommet synspunkter når det gjelder samordning av pensjonene til fraskilte uførepensjonister med etterlatterettigheter i offentlig tjenestepensjon. Det er også stilt spørsmål om samordningen når enken eller enkemannen har en egen bruttoberegnet tjenestepensjon og uføretrygd. Departementet vil vurdere disse spørsmålene, blant annet om de kan reguleres i forskrift.

9.5 Andre justeringer i samordningsloven

9.5.1 Opphevelse av bestemmelser om samordning av uførepensjon etter 67 år

Samordningsloven § 24 nr. 2 har bestemmelser som gjelder samordning av uførpensjon fra offentlig tjenestepensjonsordning med alderspensjon fra folketrygden etter fylte 67 år. I første ledd presiseres det at samordningen skal skje på samme måte som alderspensjon fra tjenestepensjonsordningen samordnes med alderspensjon fra folketrygden. Andre ledd gjelder samordning av skjermingstillegg etter folketrygdloven § 19-9 bokstav a, som skal skjerme uføre for en del av effekten av levealdersjusteringen, og som ytes som et tillegg til uføres alderspensjon fra folketrygden ved fylte 67 år.

Ved lov av 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning) er det bestemt at overgangen fra uførepensjon til alderspensjon i de offentlige tjenestepensjonsordningene skal skje senest ved 67 år. Dermed vil det ikke lenger ytes uførepensjon fra offentlige tjenestepensjonsordninger etter fylte 67 år. Samordningsloven § 24 nr. 2 vil ikke lenger være relevant, og departementet foreslår at den oppheves. Ingen av høringsinstansene har hatt merknader. Det vises til lovforslaget.

9.5.2 Utveksling av opplysninger mellom pensjons- og trygdeordninger

I samordningsloven § 27 er det gitt regler om pensjons- og trygdeordningenes plikt til å innhente nødvendige opplysninger for å avgjøre om lovens bestemmelse kommer til anvendelse (nr. 1), og utveksling av opplysninger mellom ordningene uten hinder av taushetsplikt (nr. 2). Bestemmelsene omfatter også opplysninger om endringer eller bortfall av ytelser som ikke følger av samordningsloven, men etter bestemmelser i den enkelte pensjons- og trygdordning. Det er gitt en utfyllende forskrift om registrering og utveksling av opplysninger (meldesystemet).

Etter at uføreordningen i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene er lagt om til nettoordninger, skal uførepensjonen fra disse ordningene som hovedregel ikke lenger samordnes med folketrygdens ytelser. Dette innebærer at de offentlige tjenestepensjonsordningene både vil ha pensjoner som skal samordnes etter samordningsloven og pensjoner som er nettopensjoner og der samordningsloven bare gjelder i svært begrenset omfang. Dette gjelder også i dag fordi mange enke- og enkemannspensjoner er nettoberegnede, se samordningsloven § 3.

Også i tilfeller hvor det ytes netto uførepensjoner og netto enkepensjoner er det behov for opplysninger om at pensjonene innvilges, endres eller opphører.

Departementet foreslår i høringsnotatet at bestemmelsen om utveksling av opplysninger uten hinder av taushetsplikt justeres, slik at det klargjøres at dette også gjelder tilfeller der det ikke skal samordnes etter samordningsloven.

Statens Pensjonskasse bemerker at de foreslåtte endringene om meldingsutveksling mellom de offentlige tjenestepensjonsordningene, hjemmel for innhenting av inntektsopplysninger, og regler om inndriving av for mye utbetalt uførepensjon er avgjørende for en effektiv forvaltning av de nye uførereglene.

Gabler AS påpeker at en smidig prosess for informasjonsinnhenting er helt vesentlig for at løsningen som skisseres skal fungere.

Pensjonskasseforeningen støtter forslaget til justering av samordningslovens § 27 og uttrykker at dette er en grunnleggende forutsetning for at regelverket skal kunne anvendes i praksis.

Departementet foreslår en justering av samordningsloven § 27 slik at den også gjelder tilfeller der det ikke skal foretas samordning etter samordningsloven. Det vises til lovforslaget.

9.5.3 Tekniske justeringer

I høringsnotatet er det foreslått enkelte tekniske justeringer i samordningsloven fordi uførepensjonen i de offentlige tjenestepensjonsordningene er lagt om til nettopensjon, og fordi det er innført uføretrygd i folketrygden. I tillegg til bestemmelser som er omtalt i kapitlet her, gjelder dette samordningsloven §§ 19 til 22. Ingen av høringsinstansene har hatt merknader. Det vises til lovforslaget.

10 Endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover

10.1 Innledning

Innføring av netto uførepensjon i de offentlige tjenestepensjonsordningene medfører at det er nødvendig å justere bestemmelsene om beregning av enke- og enkemannspensjon når pensjonisten også har egen uførepensjon fra en offentlig tjenestepensjonsordning, se avsnitt 10.2. Videre foreslås det en justering av bestemmelsene om beregning av tjenestetid ved enke- og enkemannspensjon, se avsnitt 10.3. I avsnitt 10.4 foreslår departementet å oppheve bestemmelser som ikke lenger er aktuelle fordi uførepensjon skal avløses av alderspensjon senest ved 67 år, og i avsnitt 10.5 foreslår departementet enkelte opprettinger i tjenestepensjonslovene.

Det er vedtatt nye regler for avkorting av uførepensjon ved arbeidsinntekt og om etteroppgjør. Departementet foreslår enkelte presiseringer i reglene om etteroppgjør, se avsnitt 10.6.

10.2 Beregning av enke- og enkemannspensjon når pensjonisten har egen uførepensjon fra en tjenestepensjonsordning

Som nevnt i punkt 9.4.3 ytes det som en overgangsordning enke- og enkemannspensjon i Statens pensjonskasse og andre offentlige tjenestepensjonsordninger som beregnes som bruttopensjoner og samordnes blant annet med uførepensjon fra folketrygden. En del av disse bruttoberegnede pensjonene skal avkortes dersom enken eller enkemannen har egen uførepensjon eller alderspensjon i en offentlig tjenestepensjonsordning, og de skal også avkortes for arbeidsinntekt.

Etter lov om Statens pensjonskasse § 35 skal enke- og enkemannspensjonen i disse tilfellene reduseres slik at enke- og enkemannspensjonen ikke skal være større enn at den sammen med uførepensjonen eller alderspensjonen overstiger 60 prosent av summen av uførepensjonen eller alderspensjonen og den pensjonen den avdøde var berettiget til som uførepensjonist etter full uførhet eller som alderspensjonist. Det gjelder tilsvarende bestemmelser for de andre offentlige tjenestepensjonsordningene. Bestemmelsene gjelder også dersom enke- og enkemannspensjonen er fra en pensjonsordning og uførepensjonen er fra en annen ordning.

Omleggingen av uførepensjonen i de offentlige tjenestepensjonsordningene til nettopensjon innebærer at det er nødvendig å justere § 35 i lov om Statens pensjonskasse. Det kan etter departementets oppfatning ikke legges til grunn en netto uførepensjon ved avkortingen. Dagens uførepensjon i de offentlige tjenestepensjonsordningene beregnes på samme måte som alderspensjonen før levealdersjustering. Departementet foreslo på denne bakgrunn i høringsnotatet at § 35 og tilsvarende bestemmelser for de andre lovfestede tjenestepensjonsordningene utformes slik at en ved reduksjonen av enke- og enkemannspensjonen når enken har egen uførepensjon, skal benytte den alderspensjonen den gjenlevende ville hatt.

Ingen av høringsinstansene har uttalt seg om spørsmålet.

Dagens regel om at enke- og enkemannspensjonen sammen med alderspensjonen ikke skal overstige et beløp som svarer til 60 prosent av summen av den gjenlevendes og den avdødes alderspensjoner videreføres. Det overskytende beløpet går til fradrag i enke- eller enkemannspensjonen. Departementet foreslår at dersom den gjenlevende ektefellen har uførepensjon, skal det benyttes en beregnet alderspensjon for den gjenlevende ektefellen med samme pensjonsgrunnlag og tjenestetid som uførepensjonen.

Det vises til lovforslaget, lov om Statens pensjonskasse § 35, lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. § 18 og lov om pensjonsordning for sykepleiere § 20 første ledd bokstav a.

10.3 Beregning av tjenestetid ved enke- og enkemannspensjon

Ved beregning av uførepensjon og enke- og enkemannspensjon fra offentlig tjenestepensjonsordning medregnes som hovedregel tjenestetid fram til aldersgrensen for medlemmet. Det medregnes likevel ikke framtidig tjenestetid i de tilfeller retten til uførepensjon eller enke- og enkemannspensjon inntrer etter at medlemmet har fratrådt stillingen.

Ved lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning) er det bestemt at uførepensjon skal ytes til aldersgrensen, men ikke lenger enn til 67 år. Ved beregning av uførepensjon i de offentlige tjenestepensjonsordningene skal det ikke medregnes framtidig tjenestetid utover 67 år. Tilsvarende må etter departementets oppfatning også gjelde ved beregning av enke- og enkemannspensjon, men det ble ikke fremmet forslag om dette i Prop. 202 L (2012–2013). Departementet foreslo i høringsnotatet at dette rettes opp, slik at det som i dag blir samme regel for medregning av framtidig tjenestetid ved beregning av uførepensjon og enke- og enkemannspensjon.

Kommunal Landspensjonskasse uttaler at det er fornuftig at framtidig opptjening er lik for pensjonisten selv og dennes etterlatte.

Departementet foreslår at bestemmelsen om medregning av framtidig tjenestetid ved enke- og enkemannspensjon justeres, slik at det ikke medregnes tjenestetid utover 67 år.

Det vises til lovforslaget, lov om Statens pensjonskasse § 33 tredje ledd siste punktum, lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. § 16 tredje ledd tredje punktum og lov om pensjonsordning for sykepleiere § 19 a tredje ledd siste punktum.

10.4 Tilpasninger i reglene om beregning av alderspensjon ved overgang fra uførepensjon til alderspensjon ved 67 år

Når lov om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning) trer i kraft, vil overgangen fra uførepensjon til alderspensjon i de offentlige tjenestepensjonsordningene senest skje ved fylte 67 år.

I dagens regelverk er det gitt særlige bestemmelser om bruk av forholdstall ved levealdersjustering og om hvilken alderspensjon som legges til grunn ved beregning av individuell garanti når overgangen fra uførepensjon til alderspensjon skjer etter 67 år. Departementet foreslår at disse bestemmelsene oppheves som overflødige.

Det vises til lovforslaget, lov om Statens pensjonskasse § 24 femte ledd og § 24 a sjette ledd siste punktum, lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. § 8 a femte ledd og § 8 b sjette ledd siste punktum og lov om pensjonsordning for sykepleiere § 10 a femte ledd og § 10 b sjette ledd siste punktum.

10.5 Opprettinger i lov om Statens pensjonskasse og andre lover

Etter lov om Statens pensjonskasse § 28 fjerde ledd kan departementet gi forskrift med nærmere regler om bortfall av pensjon på grunn av lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. Det er tilsvarende bestemmelse i lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. og lov om pensjonsordning for sykepleiere. Det er fastsatt forskrift 15. mai 1986 med hjemmel i disse lovene.

Bestemmelsene om at departementet kan gi forskrift ble ikke tatt med i lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning). Departementet foreslår at dette rettes opp ved endring i endringsloven.

Det vises til lovforslaget, del XXI endringer i lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover. Lov om Statens pensjonskasse § 31 første ledd, lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. § 14 første ledd og lov om pensjonsordning for sykepleiere § 17 første ledd.

I lov om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning) er det samsvarende regler om uførepensjon i de tre lovfestede tjenestepensjonsordningene. I bestemmelsen om barnetillegg i lov om pensjonsordning for sykepleiere er begrensning av samlet barnetillegg opp til 6 ganger folketrygdens grunnbeløp falt ut. Departementet foreslår at dette rettes opp ved endring i endringsloven.

Det vises til lovforslaget, del XXI endringer i lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover. Lov om pensjonsordning for sykepleiere § 14 andre ledd.

10.6 Justeringer i reglene om etteroppgjør

10.6.1 Inndriving og avregning av for mye utbetalt uførepensjon

Ved lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning) er det vedtatt nye regler for avkortning av uførepensjon med arbeidsinntekt, i tråd med reglene som er vedtatt for uføretrygden i folketrygden. Et medlem som mottar pensjon, skal underrette pensjonsordningen om forventet inntekt og om endringer i inntekten. Dersom medlemmet har fått utbetalt for lite eller for mye pensjon, skal det foretas et etteroppgjør.

I høringsnotatet foreslo departementet presiseringer i reglene om etteroppgjør for uførepensjon i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene. Endringene var i samsvar med de foreslåtte tilpasningene i regelverket for uføretrygd fra folketrygden. Statens pensjonskasse og Pensjonskasseforeningen støtter forslaget.

Departementet foreslår at for mye utbetalt uførepensjon kan inndrives uten hensyn til skyld og avregnes ved å trekke i framtidige ytelser. For mye utbetalt uførepensjon skal kunne avregnes i framtidig uførepensjon og alderspensjon fra ordningen, og kravet om tilbakekreving av for mye utbetalt uførepensjon er tvangsgrunnlag for utlegg.

Det vises til lovforslaget, del XXI endringer i lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover. Lov om Statens pensjonskasse § 30 tredje ledd, lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. § 13 tredje ledd og lov om pensjonsordning for sykepleiere § 16 tredje ledd.

10.6.2 Innhenting av opplysninger om inntekt

Ved lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (ny uførepensjonsordning) er det vedtatt at medlemmet skal underrette pensjonsordningen om forventet inntekt og inntektsendringer. Dersom det er avvik mellom den inntekten som pensjonisten har oppgitt og den faktiske inntekten vedkommende har hatt, skal pensjonen justeres, og det skal foretas et etteroppgjør.

Departementet la i høringsnotatet til grunn at etteroppgjøret vil skje på årsbasis. Pensjonsinnretningene vil da ha behov for opplysninger om inntekten for å kunne kontrollere om pensjonen er riktig beregnet. I høringsnotatet uttalte departementet at det kunne være hensiktsmessig at pensjonsinnretningene gis unntak fra taushetsplikt og får tilgang til slike inntektsopplysninger direkte fra skatteetaten ved elektronisk tilgang. Departementet viste i høringsnotatet til at fellesorganet etter AFP-tilskottsloven har elektronisk tilgang til opplysninger om brutto arbeidsinntekt, se ligningsloven § 3-13 nr. 7, ved at det er gitt unntak fra taushetsplikten i nr. 1. Departementet foreslo at det tas inn en tilsvarende bestemmelse for pensjonsinnretninger som har offentlig tjenestepensjon.

Finansdepartementet ser behovet for unntaket fra taushetsplikt. Finansdepartementet påpeker at det bør legges inn en begrensning i lovteksten slik at det framgår at en pensjonsinnretning bare skal få inntektsopplysninger for personer som mottar uførepensjon fra innretningen.

Statens pensjonskasse uttalte at blant annet de foreslåtte endringene om meldingsutveksling og hjemmel for innhenting av ligningsopplysninger er avgjørende for en effektiv forvaltning av de nye uførereglene. Pensjonskasseforeningen støtter forslaget. Oslo Pensjonsforsikring AS uttaler at de er opptatt av at det legges til rette for god og effektiv informasjonsflyt fra skattemyndighetene og NAV til tjenestepensjonsordningene. Gabler AS gir utrykk for at det er viktig at man får på plass en prosess for innhenting av inntektsopplysninger som er mest mulig maskinell.

Departementet foreslår at det i ligningsloven tas inn et unntak fra bestemmelsene om taushetsplikt slik at en pensjonsinnretning som har offentlig tjenestepensjon får opplysninger om brutto arbeidsinntekt for sine uførepensjonister direkte fra skatteetaten.

Det vises til lovforslaget, lov om ligningsforvaltning § 3-13 nytt nr. 8.

11 Økonomiske og administrative konsekvenser. Ikrafttredelse

Forslagene i proposisjonen her gjelder i hovedsak justeringer av bestemmelser om ny uføretrygd som ble gitt ved lov 16. desember 2011, jf. Prop. 130 L (2010–2011) Endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderpensjon til uføre). I proposisjonen ble det redegjort nærmere for de økonomiske administrative konsekvensene av innføringen av ny uføretrygd. I proposisjonen her er de økonomiske og administrative konsekvensene av deler av endringsforslagene omtalt i de enkelte kapitlene, se 3.2.6, 3.4.5, 4.8, 5.8, 6.4 og 7.4. De øvrige forslagene har ikke økonomiske eller administrative konsekvenser av betydning. Samlet sett vil forslagene i proposisjonen her ikke påvirke anslagene for de samlede økonomiske og administrative konsekvensen av ny uføretrygd i nevneverdig grad i forhold til anslagene som tidligere er presentert for Stortinget.

Stortinget har bestemt at ny uføretrygd i folketrygden og ny uførepensjon i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene skal tre i kraft fra det tidspunkt Kongen bestemmer.

De vedtatte endringene i folketrygdloven og lov om Statens pensjonskasse mv. har ikke trådt i kraft og framgår derfor av to endringslover. Departementet foreslår at endringer av disse to endringslovene av lovtekniske hensyn skal tre i kraft straks. Departementet foreslår at øvrige endringer i proposisjonen her skal tre i kraft fra det tidspunkt Kongen bestemmer.

Departementet tar sikte på at alle endringer knyttet til innføring av ny uføretrygd i folketrygden og ny uførepensjon i de lovfestede offentlige tjenestepensjonsordningene skal tre i kraft fra 1. januar 2015.

12 Merknader til de enkelte bestemmelsene i lovforslaget

12.1 Merknader til endringene i lov 13. desember 1946 nr. 21 om krigspensjonering for militærpersoner

Til § 3 nr. 4

Bestemmelsen gir regler om reduksjon av invalidepensjon under opphold i institusjon og under straffegjennomføring og henviser til folketrygdloven §§ 3-27 og 3-29, som er foreslått opphevet. Endringene i første ledd første punktum og forslaget til nytt tredje ledd tilsvarer i det alt vesentlige forslaget til nye bestemmelser om institusjonsopphold i blant annet folketrygdloven § 16-11 første ledd og andre ledd første punktum. Det vises til merknadene til disse bestemmelsene og departementets generelle merknader i punktene 5.2.4.1, 5.2.4.2 og 5.7.

Til § 13 tolvte ledd

Bestemmelsen gir regler om reduksjon av enkepensjon under opphold i institusjon og under straffegjennomføring. Endringene i første punktum, fjerde punktum og forslaget til nytt femte punktum tilsvarer i det alt vesentlige endringene i § 3 nr. 4, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 15 niende ledd

Bestemmelsen gir regler om reduksjon av barnepensjon under opphold i institusjon og under straffegjennomføring. Endringene tilsvarer i det alt vesentlige endringene i § 3 nr. 4, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 18 nr. 1

Bestemmelsen gir regler om fradrag i ytelsene når det samtidig ytes pensjon fra folketrygden. Det er nødvendig å tilpasse bestemmelsen til omleggingen av uførepensjon fra folketrygden til uføretrygd. Tilpasningene innebærer blant annet at någjeldende andre ledd er foreslått opphevet, og at någjeldende tredje til sjuende ledd dermed blir andre til sjette ledd. Endringene som omtales i andre og femte ledd gjelder någjeldende tredje og sjette ledd. I andre ledd første punktum gis det, med henvisning til første ledd, regler om at det skal gjøres fradrag i invalidepensjon med den delen av uføretrygden som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Det presiseres i andre ledd andre punktum at det skal legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp dersom uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid. I femte ledd gis det tilsvarende regler for fradrag i enkepensjon. Det er for øvrig gjort enkelte lovtekniske justeringer i bestemmelsen.

Det vises til punkt 9.4.1.

12.2 Merknader til endringene i lov 13. desember 1946 nr. 22 om krigspensjonering for sivilpersoner og hjemmestyrkepersonell

Til § 6 nr. 4

Bestemmelsen gir regler om reduksjon av invalidepensjon under opphold i institusjon og under straffegjennomføring. Endringene i første ledd første punktum og forslaget til nytt tredje ledd tilsvarer endringene i lov om krigspensjonering for militærpersoner § 3 nr. 4, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 17 nr. 3 åttende ledd

Bestemmelsen gir regler om reduksjon av enkepensjon under opphold i institusjon og under straffegjennomføring. Endringene i første punktum, fjerde punktum og forslaget til nytt femte punktum tilsvarer endringene i lov om krigspensjonering for militærpersoner § 13 tolvte ledd, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 19 niende ledd

Bestemmelsen gir regler om reduksjon av barnepensjon under opphold i institusjon og under straffegjennomføring. Endringene tilsvarer i det alt vesentlige endringene i lov om krigspensjonering for militærpersoner § 15 niende ledd, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 23 nr. 1

Bestemmelsen gir regler om fradrag i ytelsene når det samtidig ytes pensjon fra folketrygden. Det er nødvendig å tilpasse bestemmelsen til omleggingen av uførepensjon fra folketrygden til uføretrygd. Tilpasningene innebærer blant annet at någjeldende andre ledd er foreslått opphevet, og at någjeldende tredje til sjuende ledd dermed blir andre til sjette ledd. Endringene tilsvarer for øvrig endringene i lov om krigspensjonering for militærpersoner § 18 nr. 1, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

12.3 Merknader til endringene i lov 3. desember 1948 nr. 7 om pensjonstrygd for sjømenn

Endringene i § 4 nr. 3, § 16 nr. 1 bokstav e og i § 29 nr. 2 første punktum innebærer at ordet «uførepensjon» endres til ordet «uføretrygd».

Det vises til avsnitt 8.5.

12.4 Merknader til endringene i lov 28. juli 1949 nr. 26 om Statens pensjonskasse

Til § 24 femte ledd

Bestemmelsen foreslås opphevet som en konsekvens av at overgangen fra uførepensjon til alderspensjon senest skal skje ved fylte 67 år.

Det vises til avsnitt 10.4.

Til § 24 a sjette ledd tredje punktum

Bestemmelsen foreslås opphevet som en konsekvens av at overgangen fra uførepensjon til alderspensjon senest skal skje ved fylte 67 år.

Det vises til avsnitt 10.4.

Til § 33 tredje ledd tredje punktum

Bestemmelsen gjelder fastsetting av tjenestetid i enke- og enkemannspensjoner når dødsfallet inntraff mens avdøde medlem fortsatt var i medlemspliktig stilling. Endringen innebærer at det i slike tilfeller ikke skal medregnes tjenestetid utover fylte 67 år. Endringen har sammenheng med den tilsvarende endringen i lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover når det gjelder medregning av framtidig tjenestetid ved fastsetting av tjenestetiden i uførepensjon.

Det vises til avsnitt 10.3.

Til § 35

Paragrafen gir regler om reduksjon av såkalt behovsprøvd bruttoberegnet enke- og enkemannspensjon etter § 34 når den gjenlevende ektefellen også har egen alders- eller uførepensjon fra Pensjonskassen eller en annen tjenestepensjonsordning. Bestemmelsen angir en begrensning på hvor mye enke- og enkemannspensjonen og alders- eller uførepensjonen til sammen kan utgjøre. Endringen skyldes omleggingen av uførepensjon i de offentlige tjenestepensjonsordningene til nettopensjoner, og paragrafen er også noe omredigert. I tredje ledd presiseres det at ved beregningen av det beløpet som pensjonene til sammen skal utgjøre, skal legges til grunn en beregnet alderspensjon når den gjenlevende ektefellen har uførepensjon samtidig med enke- eller enkemannspensjonen. Endringene innebærer en videreføring av innholdet i gjeldende begrensningsregel.

Det vises til avsnitt 10.2.

12.5 Merknader til endringene i lov 26. juni 1953 nr.11 om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv.

Til § 8 a femte ledd

Bestemmelsen foreslås opphevet. Den tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 24 femte ledd. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 8 b sjette ledd tredje punktum

Bestemmelsen foreslås opphevet. Den tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 24 a sjette ledd tredje punktum. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 16 tredje ledd tredje punktum

Bestemmelsen gjelder fastsetting av tjenestetid i enke- og enkemannspensjoner når dødsfallet inntraff mens avdøde medlem fortsatt var i medlemspliktig stilling og tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 33 tredje ledd siste punktum. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 18

Paragrafen gir regler om reduksjon av såkalt behovsprøvd bruttoberegnet enke- og enkemannspensjon etter § 17 når den gjenlevende ektefellen også har egen alders- eller uførepensjon fra pensjonsordningen eller en annen tjenestepensjonsordning. Paragrafen tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 35, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

12.6 Merknader til endringene i lov 26. november 1954 nr. 3 om stønad ved krigsskade på person

Til § 28 første ledd

Bestemmelsen gir regler om begrensning av sykepenger eller uførepensjon når det samtidig gis andre ytelser. Det presiseres at begrensningsregelen også skal gjelde dersom vedkommende har rett til uføretrygd beregnet etter særreglene for yrkesskade i folketrygdloven kapittel 13. (Lov om stønad ved krigsskade på person er ikke trådt i kraft.)

Det vises til avsnitt 8.5.

12.7 Merknader til endringene i lov 28. juni 1957 nr. 12 om pensjonstrygd for fiskere

Endringene i § 8 andre ledd første punktum og § 21 tredje ledd innebærer at ordet «uførepensjon» endres til ordet «uføretrygd».

Det vises til avsnitt 8.5.

12.8 Merknader til endringene i lov 6. juli 1957 nr. 26 om samordning av pensjons- og trygdeytelser

Til § 3

Paragrafen gir regler om hvilke kapitler i loven som gjelder for enkelte pensjoner og pensjonselementer. I andre ledd første punktum går det fram at loven omfatter midlertidig uførepensjon og uførepensjon etter lov om Statens pensjonkasse § 28 andre ledd (bruttopensjon). I andre punktum presiseres det at midlertidig uførepensjon og uførepensjon etter lov om Statens pensjonskasse § 28 første ledd (nettopensjon) bare omfattes av kapittel II. Det går fram av tredje punktum at det samme gjelder for tilsvarende brutto- og nettopensjoner fra andre tjenestepensjonsordninger. Paragrafen er for øvrig omredigert noe, og någjeldende andre ledd første punktum er foreslått opphevet som unødvendig.

Det vises til avsnitt 9.2.

Til § 9 første punktum

Paragrafen har bestemmelser om samordning av uførepensjoner fra to eller flere tjenestepensjonsordninger. Ved endringen i første punktum presiseres det at alle pensjonene enten må være bruttopensjoner eller nettopensjoner.

Det vises til punkt 9.3.1.

Til § 10 første punktum

Paragrafen gir regler om samordning av uførepensjon og alderspensjon fra tjenestepensjonsordning. Endringen i første punktum innebærer at bestemmelsen bare får anvendelse når uførepensjonen er beregnet som en bruttopensjon.

Det vises til punkt 9.3.1.

Til kapittel IV, overskriften

Kapittelet gir regler om samordning av pensjoner fra tjenestepensjonsordning, personskadetrygd, alderspensjon og uførepensjon (grunnpensjoner) fra folketrygden. Endringen i kapitteloverskriften innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 16 nr. 1 første punktum

Paragrafen gir bestemmelser om samordning av uførepensjon fra tjenestepensjonsordning med uførepensjon fra personskadetrygd. Endringen i første punktum innebærer at bestemmelsen bare får anvendelse når uførepensjonen er beregnet som en bruttopensjon.

Det vises til punkt 9.3.2.

Til § 17 bokstav b

Bestemmelsen gir regler om samordning av uførepensjon eller alderspensjon fra tjenestepensjonsordning med enkepensjon fra personskadetrygd. Endringen innebærer at bestemmelsen bare får anvendelse når uførepensjonen er beregnet som en bruttopensjon.

Det vises til punkt 9.3.2.

Til § 19 overskriften

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd»

Til § 19 første ledd første punktum

Paragrafen gir bestemmelser om samordning av tjenestepensjon med alders- eller uførepensjon fra folketrygden. Det presiseres i første ledd første punktum at bestemmelsen gjelder når tjenestepensjonen er en alderspensjon eller enke- eller enkemannspensjon, og pensjonen fra folketrygden er en alderspensjon.

Det vises til punkt 9.5.3.

Til § 19 andre ledd første punktum

Bestemmelsen gir regler om at enkelte bestemmelser i paragrafens første ledd også gjelder i andre tilfeller. Det presiseres i andre ledd første punktum at disse bestemmelsene gjelder når tjenestepensjonen er en alderspensjon som ytes før fylte 67 år eller enke- eller enkemannspensjon, og ytelsen fra folketrygden er uføretrygd eller arbeidsavklaringspenger.

Det vises til punkt 9.5.3.

Til § 20 overskriften, andre ledd og tredje ledd første punktum

Endringene i innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 21 tredje ledd

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 22 nr. 1 første ledd andre punktum

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 22 nr. 2 første ledd

Bestemmelsen gir regler om samordning av pensjoner som en enke har rett til fra tjenestepensjonsordning eller etter særlovgivingen om yrkesskadetrygd. Det presiseres i første punktum at bestemmelsen gjelder når det ytes pensjon til gjenlevende ektefelle fra folketrygden. Det slås videre fast at bestemmelsen gjelder for uførepensjon fra tjenestepensjonsordning som er beregnet som en bruttopensjon.

Det vises til punkt 9.5.3.

Til § 22 nr. 3 første punktum

Bestemmelsen gir regler om at bestemmelsene i paragrafen nr. 2 skal gjelde tilsvarende for andre pensjonskombinasjoner og er noe omarbeidet. Det presiseres at bestemmelsene i nr. 2 gjelder tilsvarende for samordning med pensjon eller overgangsstønad etter folketrygdloven § 16-7 og overgangsstønad etter folketrygdloven § 15-7.

Det vises til punkt 9.5.3.

Til § 23 nr. 1 første ledd

Bestemmelsen gir hovedregler for samordning av tjenestepensjon med tilleggspensjon fra folketrygden. Nettoberegnet uførepensjon i offentlige tjenestepensjonsordninger skal ikke lenger samordnes med ytelser fra folketrygden. I bokstav aførste punktum presiseres det at regelen bare gjelder alderspensjon fra tjenestepensjonsordning.

Til § 23 nr. 1 nytt tredje ledd

Bestemmelsen gir særlige regler for samordning av alderspensjon fra tjenestepensjonsordning som gis før fylte 67 år med uføretrygd fra folketrygden. Etter første punktum skal det i alderspensjonen gjøres fradrag med den delen av uføretrygden som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Andre punktum gir regler om at det skal legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp dersom uføretrygden er gradert og/eller redusert for trygdetid. I tredje punktum presiseres det at gjenlevendetillegg etter folketrygdloven § 12-18 ikke skal inngå i samordningen.

Det vises til punkt 9.4.2

Til § 23 nr. 2 andre ledd første punktum

Endret henvisning skyldes at folketrygdloven § 12-15 har fått nytt innhold, og at det bare er aktuelt å henvise til § 19-16.

Til ny § 23 a

Paragrafen gir bestemmelser om samordning av enke- og enkemannspensjon fra tjenestepensjonsordning med uføretrygd til gjenlevende ektefelle.

I første ledd gis det regler om samordning av bruttoberegnet enke- og enkemannspensjon som skal reduseres på grunn av gjenlevendes inntekt (behovsprøvd enke- og enkemannspensjon). Etter første punktum skal det i enke- og enkemannspensjonen som hovedregel gjøres fradrag med 50 prosent av den avdødes uføretrygd, det vil si den delen av avdødes uføretrygd som er lagt til grunn ved anvendelsen av folketrygdloven § 12-18 om tillegg til uføretrygd for gjenlevende ektefelle (gjenlevendetillegg). I andre, tredje, fjerde og femte punktum er det gitt nærmere regler om fastsetting av samordningsfradraget i særlig tilfeller.

Det presiseres i andre ledd at bestemmelsene i første ledd skal gjelde tilsvarende for fraskilte, selv om den fraskilte ikke fyller vilkårene for tillegg etter folketrygdloven § 12-18.

I tredje ledd gis det regler om samordning av bruttoberegnet enke- og enkemannspensjon som ikke skal reduseres på grunn av inntekt. Det skal i slike tilfeller gjøres fradrag med gjenlevendetillegget etter folketrygdloven § 12-18.

Fjerde ledd gir regler om at det ikke gjøres fradrag etter § 19 (fradrag for folketrygdens grunnpensjon) ved samordning etter første og andre ledd.

Det vises til punkt 9.4.3.

Til § 24

Bestemmelsen i nr. 2 gir regler om samordning av uførepensjon fra tjenestepensjonsordning med alderspensjon fra folketrygden fra 67 år. Det er vedtatt at overgangen fra uførepensjon fra offentlige tjenestepensjonsordninger til alderspensjon skal skje ved fylte 67 år, jf. lov 7. mars 2014 nr. 5. Bestemmelsen foreslås opphevet som uaktuell. Som følge av dette blir nr. 3, 4 og 5 nr. 2, 3 og 4.

Det vises til punkt 9.5.1.

Til § 27

Paragrafen gir regler om innhenting og utveksling av opplysninger for å gjennomføre lovens bestemmelser. Også når det ytes nettopensjoner fra tjenestepensjonsordningene som ikke skal samordnes, vil det være behov for at pensjons- og trygdeordningene bistår hverandre med opplysninger. Det presises i nr. 1 andre punktum at dette også skal gjelde i saker der det ikke skal foretas samordning. Bestemmelsene i paragrafen er for øvrig omarbeidet noe.

Det vises til punkt 9.5.2.

12.9 Merknader til endringene i lov 12. desember 1958 nr. 10 om yrkesskadetrygd

Til § 11 nr. 4

Bestemmelsen gir regler om reduksjon av yrkesskadetrygd under opphold i institusjon og under straffegjennomføring. Endringene i første ledd og i forslaget til nytt tredje ledd tilsvarer endringene i lov om krigspensjonering for militærpersoner § 3 nr. 4, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen. Nåværende tredje ledd blir nytt fjerde ledd.

Til § 12 nr. 3

Bestemmelsen gir regler om fradrag i uførepensjon når det samtidig ytes pensjon fra folketrygden. Det er nødvendig å tilpasse bestemmelsen til omleggingen av uførepensjon fra folketrygden til uføretrygd. I fjerde ledd gis det, med henvisning til andre ledd første punktum, regler om at det skal gjøres fradrag i uførepensjonen med den delen av uføretrygden som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Det presiseres i andre punktum at det skal legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp dersom uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid.

Til § 19 nr. 1

Bestemmelsen gir regler om fradrag i enkepensjon når det samtidig ytes pensjon fra folketrygden. Endringene i andre og tredje ledd tilsvarer endringen i § 12 nr. 3, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

12.10 Merknader til endringene i lov 22. juni 1962 nr. 12 om pensjonsordning for sykepleiere

Til § 10 a femte ledd

Bestemmelsen som tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 24 femte ledd, foreslås opphevet. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 10 b sjette ledd siste punktum

Bestemmelsen som tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 24 femte ledd, foreslås opphevet. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 19 a tredje ledd

Bestemmelsen gjelder fastsetting av tjenestetid i enke- og enkemannspensjoner når dødsfallet inntraff mens avdøde medlem fortsatt var i medlemspliktig stilling, og tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 33 tredje ledd tredje punktum. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 20 første ledd bokstav a

Paragrafen gir regler om reduksjon av såkalt behovsprøvd bruttoberegnet enke- og enkemannspensjon etter § 19 b når den gjenlevende ektefellen også har egen alders- eller uførepensjon fra pensjonsordningen eller en annen tjenestepensjonsordning. Paragrafen tilsvarer lov om Statens pensjonskasse § 35, og det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

12.11 Merknader til endringen i lov 28. juni 1974 nr. 58 om odelsretten og åsetesretten

Endringen i § 34 første ledd innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

12.12 Merknader til endringene i lov 13. juni 1980 nr. 24 om ligningsforvaltning

Til § 3-13 nytt nr. 8

Første punktum gir regler om at taushetsplikten etter paragrafen nr. 1 ikke er til hinder for at pensjonsinnretninger som har offentlig tjenestepensjon, kan gis elektronisk tilgang til inntektsopplysninger for personer som mottar uførepensjon. I andre punktum presiseres det at taushetsplikten gjelder tilsvarende for den som får opplysningene.

Det vises til punkt 10.6.2.

12.13 Merknader til endringene i lov 9. desember 1994 nr. 64 om løysingsrettar

Til § 9 første ledd

Bestemmelsen gir regler om løsningsrett i forbindelse med tjenesteforhold. I andre punktum presiseres det at løsningsrett til en boligeiendom ikke kan gjøres gjeldende når eieren slutter i tjenesten for å gå av med alderspensjon eller for å motta uførepensjon eller uføretrygd. Bestemmelsen blir dermed generell med hensyn til om det er tale om uførepensjon fra tjenestepensjonsordning eller uføretrygd fra folketrygden. Samtidig er «tidsavgrensa uførestønad» tatt ut av bestemmelsen.

Det vises til avsnitt 8.5.

12.14 Merknader til endringene i lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd

Til § 2-6 andre ledd første punktum

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 2-9 første ledd bokstav b

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til del II, overskriften

Endringen innebærer en tilpasning av overskriften til de endringene som er vedtatt og de endringene som nå foreslås i bestemmelsene i del II.

Det vises til punkt 8.3.1.

Til kapittel 3, overskriften

Endringen innebærer en tilpasning av overskriften til de endringene som er vedtatt og de endringene som nå foreslås i bestemmelsene i kapittel 3.

Det vises til punkt 8.3.1.

Til § 3-1

Bestemmelsen foreslås opphevet da innholdet i bestemmelsen har mistet sin betydning.

Det vises til punkt 8.3.1.

Til § 3-2 fjerde ledd bokstav b

Endringen innebærer at henvisningen til «§ 3-19 sjette ledd» endres til § «3-19».

Til § 3-3 åttende ledd

Bestemmelsen gir i dag departementet hjemmel til å gi forskrift om beregning av særtillegg og om minste samlede pensjonsnivå til ektepar der den ene ektefellen har uførepensjon og den andre alderspensjon. Endringen innebærer at hjemmelen begrenses til å gjelde forskrift om beregning av særtillegg og er en direkte konsekvens av endringene i folketrygdloven § 19-8 om minste pensjonsnivå når ektefellen mottar uføretrygd.

Det vises til kapittel 6.

Til § 3-4

Bestemmelsen foreslås opphevet da innholdet i bestemmelsen har mistet sin betydning.

Det vises til punkt 8.3.1.

Til § 3-7

Paragrafen gir bestemmelser om trygdetid ved beregning av pensjon og overgangsstønad til gjenlevende ektefelle etter kapittel 17. Det materielle innholdet i någjeldende § 3-7 videreføres, men paragrafen er noe omarbeidet og noen henvisninger er justert.

I bokstav a gis det regler om fastsetting av trygdetid når avdøde var under 67 år. Bokstav b gir regler om trygdetiden dersom avdøde hadde uføretrygd, mens trygdetiden fastsettes etter bokstav c dersom avdøde var 67 år eller eldre.

Det vises til punkt 8.2.3.

Til del IV, overskriften

Endringen innebærer en forenkling.

Til § 3-23

Paragrafen gir bestemmelser om tilleggspensjon til gjenlevende ektefelle. Deler av det materielle innholdet i någjeldende § 3-23 videreføres.

Etter første ledd skal tilleggspensjonen ytes med 55 prosent av en tilleggspensjon beregnet på grunnlag av den avdødes opptjening etter bestemmelsene i folketrygdloven slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft.

I andre og tredje ledd gis det regler om beregning av tilleggspensjon til en alderspensjonist som også har rett til ytelser etter kapittel 17. Bestemmelsen er en ren videreføring av någjeldende § 3-23 tredje og fjerde ledd.

Det vises til punkt 8.2.3.

Til §§ 3-27 – 3-29

Bestemmelsene er forslått opphevet da bestemmelser om reduksjon av trygdeytelser under opphold i helseinstitusjon eller i en av kriminalomsorgens anstalter er foreslått tatt inn i de respektive ytelseskapitlene.

Det vises til kapittel 5.

Til § 4-24 andre ledd bokstav c

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 4-25 andre ledd bokstav c

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 8-12 tredje ledd

Bestemmelsen regulerer en uføretrygdets rett til opparbeiding av ny rett til sykepenger i forhold til sin restarbeidsevne. Ny uføretrygd skal ikke graderes på grunn av økt arbeidsinntekt. Bestemmelsen er derfor endret slik at alle mottakere av uføretrygd kan opptjene ny rett til sykepenger, og ikke bare mottakere av en gradert uføreytelse. Det er fortsatt et vilkår at den uføretrygdede har vært arbeidsfør med arbeidsinntekt i 26 sammenhengende uker.

Det vises til punkt 3.5.1.

Til § 8-48 første ledd

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 8-49 tredje ledd

Lovteksten oppdateres med riktig forskriftshenvisning som følge av at forskrift 4. november 2013 nr. 1286 om tiltakspenger mv. trådte i kraft 1. januar 2014.

Til § 8-50

Bestemmelsen regulerer en uføretrygdets rett til sykepenger. Etter gjeldende bestemmelse i § 8-50 første ledd har mottaker av en hel uførepensjon ikke rett til sykepenger på grunnlag av arbeidsinntekt. I ny uføretrygd kan den som er tilstått en hel uføretrygd etter tilståelsen ha arbeidsinntekt uten at uføregraden endres. Første ledd i bestemmelsen er derfor tatt ut. Etter forslaget gis alle uføretrygdede og ikke bare mottaker av en gradert uføreytelse, rett til sykepenger ut fra den arbeidsinntekten som vedkommende har i tillegg til uføreytelsen.

Det vises til punkt 3.5.2.

Til § 10-5 fjerde ledd

Endringen innebærer at ordene «uførepensjon» og «uførepensjonen» endres til «uføretrygd» og «uføretrygden».

Til § 11-3 andre ledd bokstav c

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 13-2 andre ledd sjuende strekpunkt

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd», og henvisningen til »§ 12-18» endres til »§ 12-17».

Til § 15-14 første punktum

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 15-14 andre punktum

Endringen innebærer at henvisningen til »§ 3-19 sjette ledd» endres til »§ 3-19».

Til § 16-7 fjerde ledd

Bestemmelsen foreslås opphevet. Reglene om reduksjon av folketrygdens ytelser under institusjonsopphold og under straffegjennomføring er flyttet fra folketrygdloven §§ 3-27 – 3-29, som nå foreslås opphevet, til det enkelte ytelseskapittel.

Til § 16-10 første ledd bokstav b

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til ny § 16-11

Paragrafen gir regler om reduksjon av ytelser til tidligere familiepleier under opphold i institusjon, som tidligere fulgte av felles regler i kapittel 3, jf. §§ 3-27 og 3-28, som foreslås opphevet.

I første ledd gis det bestemmelser om at reduksjon av ytelsen skal skje når oppholdet er i institusjon under statlig ansvar, og den innlagte har fri kost og losji. Det presiseres at ytelsen ikke reduseres under opphold i somatiske sykehusavdelinger. Bestemmelsen er i hovedsak en videreføring av gjeldende regler.

Andre ledd har regler om fra hvilket tidspunkt ytelsen skal reduseres (omregningstidspunktet) og om selve beregningen av den reduserte ytelsen. Ytelsen skal reduseres fra og med den fjerde måneden etter innleggelsesmåneden og skal utgjøre 45 prosent av folketrygdens grunnbeløp. I prinsippet er også dette en videreføring av gjeldende regler, men tidsrommet det fortsatt skal ytes uredusert ytelse er utvidet fra en måned etter innleggelesmåneden til tre måneder etter innleggelsesmåneden. Det er ikke lenger en forutsetning for reduksjon at oppholdet er ment å vare mer enn ett år. For øvrig presiseres det at redusert ytelse ikke skal utgjøre mer enn det vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

I tredje ledd er det gitt regler om unntak fra reduksjonsbestemmelsene. Det slås fast at ytelsen ikke skal reduseres når vedkommende forsørger barn. Videre kan Arbeids- og velferdsetaten gjøre unntak dersom den innlagte har faste og nødvendige utgifter til bolig, slik at ytelsen reduseres mindre enn etter bestemmelsen i andre ledd, eller det kan utbetales uredusert ytelse. Bestemmelsene viderefører i stor grad gjeldende regler, men unntaksbestemmelsen ved faste og nødvendige utgifter begrenses til boligutgifter, i tråd med gjeldende praksis.

Bestemmelsene i fjerde ledd regulerer tidspunktet for reduksjon av ytelsen dersom vedkommende innlegges i institusjon på nytt innen det er gått tre måneder etter at han eller hun ble utskrevet. I slike tilfeller skal ytelsen reduseres allerede fra og med måneden etter innleggelsen. Bestemmelsen er en videreføring av gjeldende bestemmelser. Det presiseres for øvrig at ytelsen skal utbetales etter lovens vanlige regler fra og med utskrivingsmåneden.

Femte ledd viderefører hjemmelen til å gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen.

Det vises til punktene 5.2.4, 5.4.4.1, 5.5.4.1 og avsnitt 5.6.

Til ny § 16-12

Paragrafen gir regler om ytelser til tidligere familiepleier under straffegjennomføring, som tidligere fulgte av felles regler i kapittel 3, jf. § 3-29 og §§ 3-27 og 3-28 som er foreslått opphevet.

I første ledd gis det en bestemmelse om at en person som utholder varetekt, straff eller særreaksjon i en av kriminalomsorgens anstalter, ikke har rett til å få utbetalt ytelsen fra og med andre måned etter at soningen tar til. Den innsatte får dermed utbetalt ytelse i innsettelsesmåneden og påfølgende måned, deretter stanses ytelsen.Etter andre punktum skal ytelsen likevel utbetales med 50 prosent når vedkommende forsørger barn.

Det slås fast i andre ledd at den innsatte får tilbake ytelsen fra og med den kalendermåneden vedkommende blir løslatt.

I tredje ledd gis det regler om at ytelsen likevel ikke skal stanse når straffen gjennomføres utenfor en av kriminalomsorgens anstalter, for eksempel ved gjennomføring av samfunnsstraff.

Bestemmelsen i fjerde ledd gir departementet hjemmel til å gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen.

Det vises til punktene 5.3.4, 5.4.4.2, 5.5.4.2 og avsnitt 5.6.

Til § 17-3 sjuende ledd

Paragrafen gir regler om forutgående medlemskap for rett til ytelser til gjenlevende ektefelle. Det presiseres i sjuende ledd første punktum at kravet til tidligere opptjening skal knyttes til folketrygdens grunnbeløp.

Det vises til punkt 8.2.4.

Til § 17-4 fjerde ledd

Paragrafen gir regler om fortsatt medlemskap for retten til å beholde ytelser til gjenlevende ektefelle som er gitt på særlig vilkår. Bestemmelsene i fjerde ledd videreføres, men leddet er omredigert. Som en følge av at § 3-21 er foreslått opphevet, kan det ikke lenger henvises til den bestemmelsen. Det presiseres derfor i bokstav b at det er tilleggspensjon etter de tidligere bestemmelsene om medregning av pensjonspoeng for unge uføre som skal gjelde.

Det vises til punkt 8.2.4.

Til § 17-7 femte ledd siste punktum

Bestemmelsen foreslås opphevet. Reglene om reduksjon av folketrygdens ytelser under institusjonsopphold og under straffegjennomføring er flyttet fra folketrygdloven §§ 3-27 – 3-29, som nå foreslås opphevet, til det enkelte ytelseskapittel.

Til § 17-11 første ledd bokstav b

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 17-12 tredje ledd

Bestemmelsen gir regler om beregning av pensjon til gjenlevende ektefelle når dødsfallet skyldes yrkesskade. Det presiseres at pensjonen i slike tilfeller skal beregnes på grunnlag av pensjon som den avdøde ville fått beregnet etter bestemmelsene i folketrygdloven, slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft.

Det vises til punkt 8.2.3.

Til ny § 17-13

Paragrafen gir regler om reduksjon av ytelser til gjenlevende ektefelle under opphold i institusjon og tilsvarer bestemmelsene i § 16-11. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til ny § 17-14

Paragrafen gir regler om ytelser til gjenlevende ektefelle under straffegjennomføring og tilsvarer bestemmelsene i § 16-12. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 18-7 andre ledd

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til ny § 18-8

Paragrafen gir regler om reduksjon av barnepensjon under opphold i institusjon og tilsvarer i det alt vesentlige bestemmelsene i § 16-11. Etter tredje ledd skal redusert barnpensjon utgjøre 10 prosent av grunnbeløpet for de tilfeller barnet har mistet en av foreldrene. Det vises for øvrig til merknadene til § 16-11.

Til ny § 18-9

Paragrafen gir regler om barnepensjon under straffegjennomføring og tilsvarer bestemmelsene i § 16-12. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 18-10

Bestemmelsen foreslås opphevet da reglene om reduksjon av barnepensjon ved institusjonsopphold og under straffegjennomføring er samlet i §§ 18-8 og 18-9.

Til § 19-8

Paragrafen gir regler om minste pensjonsnivå, herunder hvilke satser som skal gjelde for den enkelte alderspensjonist. Endringene i tredje ledd og fjerde ledd første og andre punktum skyldes omleggingen av uførepensjon i folketrygden til uføretrygd og innebærer at minste pensjonsnivå med ordinær sats skal ytes til den som lever sammen med en ektefelle som mottar uføretrygd.

Det vises til kapittel 6.

Til § 19-9 a

Endringen innebærer at uføre født etter 1947 ikke får skjermingstillegg ved overgang til alderspensjon fra 67 år.

Det vises til kapittel 7.

Til § 19-16 tredje ledd

Endringen innebærer at henvisningen til »§ 3-23 tredje ledd» endres til »§ 3-23».

Til § 19-20

Paragrafen gir regler om alderspensjon ved yrkesskade. Som en følge av at § 3-30 er opphevet fra det tidspunkt ny uføretrygd innføres, kan det ikke lenger henvises til den bestemmelsen. I første ledd første punktum endres henvisningen til § 3-18, og i andre ledd endres hensvisningen til § 17-12 tredje ledd.

Til ny § 19-21

Paragrafen gir regler om reduksjon av alderspensjon under opphold i institusjon og tilsvarer i det alt vesentlige bestemmelsene i § 16-11. Etter andre ledd skal redusert pensjon utgjøre 14 prosent av alderspensjonen, men likevel minst 22,5 prosent av minste pensjonsnivå med høy sats. I tredje ledd presiseres det at unntaksbestemmelsen ved forsørging også gjelder når den innlagte forsørger ektefelle. Det vises for øvrig til merknadene til § 16-11.

Til ny § 19-22

Paragrafen gir regler om alderspensjon under straffegjennomføring og tilsvarer bestemmelsene i § 16-12. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til § 20-9

Paragrafen gir regler om satsene for garantipensjon, det vil si hvilken sats som skal gjelde for den enkelte alderspensjonist. Endringene i andre ledd bokstav a skyldes blant annet omleggingen av uførepensjon i folketrygden til uføretrygd og innebærer at garantipensjon med ordinær sats skal ytes til den som lever sammen med en ektefelle som mottar uføretrygd. Videre presiseres det at ordinær sats også skal ytes når ektefellen får avtalefestet pensjon.

Det vises til punkt 8.3.2.

Til ny § 20-22

Paragrafen gir regler om reduksjon av alderspensjon under opphold i institusjon og tilsvarer bestemmelsene i § 19-21. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til ny § 20-23

Paragrafen gir regler om alderspensjon under straffegjennomføring og tilsvarer bestemmelsene i § 16-12. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til ny § 21-10 tredje ledd

Bestemmelsen gir departementet fullmakt til å gi forskrifter om at underretning om vedtak ikke behøver å gis når vedtaket gjelder stans av folketrygdytelser av grunner som er åpenbart kjent for vedkommende, og det er gitt forhåndsorientering om at retten til ytelse bortfaller i slike tilfeller. I bestemmelsen er det tilføyet at dette gjelder også vedtak i etteroppgjøret for uføretrygd etter kapittel 12 når vedkommende ikke har innsigelser til varselet om etteroppgjøret. Forutsetningen er da at den uføretrygdede skal varsles om etteroppgjøret med beregning og angivelse av beløp, informasjon om klageadgang, og at vedtaket vil bli fattet uten videre hvis ikke vedkommende har innsigelser.

Det vises til punkt 3.3.5.

Til § 22-8 fjerde ledd

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Til § 22-10 tredje ledd bokstavene b til h

Endringen innebærer at bokstavlisten for ytelser som gis per måned, justeres slik at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd» og at listen oppdateres.

Til § 22-12 andre og tredje ledd

Endringen innebærer at ordene «uførepensjon» og «uførepensjonen» endres til «uføretrygd» og «uføretrygden».

Til § 22-14

Bestemmelsen i andre ledd første punktum regulerer hvilket tidspunkt foreldelsesfristen for rett til ytelser etter folketrygden skal regnes fra. I bestemmelsen er det tatt inn et nytt andre punktum som fastslår at endelig dato for vedtak om etteroppgjør er utgangspunkt for foreldelse. Endelig vedtak innebærer at klage- og ankeadgangen er uttømt, slik at saken er endelig avgjort. Det følger av henvisningen til § 12-14 fjerde ledd at utgangspunktet for foreldelse gjelder både tilbakekreving og etterbetaling av uføretrygd.

Bestemmelsens femte ledd gir regler om at trekk eller avregning i en løpende ytelse avbryter foreldelse. Det er tatt inn i bestemmelsen at også avregning og trekk med hjemmel i § 12-14 fjerde ledd avbryter foreldelsen.

Det vises til punkt 3.3.6.

Til § 22-16 andre ledd bokstav c

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

12.15 Merknader til endringen i lov 4. juli 2003 nr. 80 om introduksjonsordning og norskopplæring for nyankomne innvandrere

Endringen i § 12 første ledd andre punktum innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Det vises til avsnitt 8.5.

12.16 Merknader til endringene i lov 29. april 2005 nr. 21 om supplerande stønad til personar med kort butid i Noreg

Til § 5 andre og tredje ledd

Henvisningen til oppregningen av inntektstyper endres som følge av at denne oppregningen etter forslaget til endringer i § 6 flyttes fra første til andre ledd i paragrafen.

Til § 6

Bestemmelsen omdisponeres og suppleres med sikte på at det skal gå klart fram at uføretrygd skal tas med ved inntektsprøvingen av supplerende stønad.

Første ledd angir at full supplerende stønad skal settes ned med inntekt hos mottakeren selv så vel som inntekt hos ektefelle/samboer, og angir hvordan prøvingen skal gjennomføres når begge ektefeller/samboere har fylt 67 år. Bestemmelsen tilsvarer med visse omformuleringer gjeldende § 6 andre ledd.

Andre ledd er en ren oppregning av inntektstyper som skal tas med ved prøvingen. Bestemmelsen tilsvarer gjeldende § 6 første ledd, men foreslås supplert for å gjøre det klart at uføretrygd og andre ytelser til livsopphold for personer under 67 år skal tas med. Derved blir oppregningen i større grad tilpasset de ytelser som er aktuelle når en mottaker av supplerende stønad har ektefelle/samboer som ikke har fylt 67 år.

Det vises til avsnitt 8.6.

12.17 Merknader til endringen i lov 18. desember 2009 nr. 131 om sosiale tjenester i arbeids- og velferdsforvaltningen

Endringen i § 38 tredje ledd innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd».

Det vises til avsnitt 8.5.

12.18 Merknader til endringene i lov 19. februar 2010 nr. 5 om statstilskott til arbeidstakere som tar ut avtalefestet pensjon i privat sektor

Til § 14 første ledd

Bestemmelsen gir regler om beregning av AFP, som i dag er knyttet til beregningsreglene for uførepensjon fra folketrygden. Omleggingen av uførepensjon til uføretrygd gjør det nødvendig å tilpasse beregningsreglene for AFP. I første punktum presiseres det at pensjonen skal beregnes som den uførepensjon pensjonisten ville fått beregnet etter reglene i folketrygdloven kapittel 3, slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft. Nytt andre punktum skyldes bare en omredigering av bestemmelsen.

Det vises til avsnitt 8.4.

Til § 16

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd»

12.19 Merknader til endringene i lov 25. juni 2010 nr. 28 om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse

Til § 3 bokstav b

Bestemmelsen gir regler om beregning av AFP. Endringen i første punktum og forslaget til nytt andre punktum tilsvarer endringene i lov 19. februar 2010 nr. 5 om statstilskott til arbeidstakere som tar ut avtalefestet pensjon i privat sektor § 14 første ledd. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Det vises til avsnitt 8.4.

Til § 3 bokstav e første punktum

Endringen innebærer at ordet «uførepensjon» endres til «uføretrygd»

12.20 Merknader til endringene i lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygden (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre)

Til § 12-1

Bestemmelsen endres som følge av at reglene for uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle foreslås opphevet og dermed også begrepet arbeidsevne (evnen til å utføre arbeid i hjemmet).

Til § 12-2 første ledd første punktum

Det er foreslått at uføretidspunktet defineres i egen paragraf, jf. forslag til § 12-8.

Til § 12-4 første og andre ledd

Bestemmelsen er splittet opp slik at første ledd første punktum blir første ledd og andre og tredje punktum blir andre ledd. Dette er i overensstemmelse med forslaget i Prop. 130 L (2010–2011). Uføretidspunktet er foreslått definert i egen paragraf i § 12-8, og bestemmelsen er endret i forhold til dette. Videre er henvisningen til § 12-10 tatt ut som følge av at reglene for uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle foreslås opphevet.

Til § 12-5 tredje ledd

Setningen starter med en bisetning, og det er derfor satt inn et komma etter bisetningen.

Til § 12-7

Bestemmelsen gir regler om fastsetting av uføregrad. Uføretidspunktet er foreslått definert i egen bestemmelse i § 12-8. Tredje ledd i § 12-7 er derfor tatt ut. Etter bestemmelsens fjerde ledd tredje punktum skal det tas hensyn til om inntektsevnen er redusert gradvis over flere år på grunn av sykdom når man vurderer hvor mye inntektsevnen er nedsatt. Bestemmelsen foreslås erstattet av ny hovedregel om fastsetting av inntekt før uførhet i § 12-9 og er derfor tatt ut.

Til § 12-8

Det foreslås at uføretidspunktet defineres i en egen paragraf, se merknad til § 12-7. Bestemmelsen i § 12-9 fjerde ledd som bestemmer når det skal fastsettes et nytt uføretidspunkt, er flyttet til § 12-8 andre ledd.

Det vises til punkt 3.5.3.

Til § 12-9

Bestemmelsen gir regler om fastsetting av inntekt før og etter uførhet. Bestemmelsen erstatter endringsloven § 12-8.

Hovedregelen for fastsetting av inntekt før uførhet går fram av første ledd. Inntekten skal fastsettes på grunnlag av pensjonsgivende inntekt i de siste fem år før uførhet. Gjennomsnittet av de tre beste årene skal legges til grunn. Det foreslås at minste inntektsnivå ikke skal sivilstandsreguleres og settes til 3,4 G. Minste inntekt før uførhet som ung ufør er fortsatt satt til 4,5 G.

Etter andre ledd skal det sees bort fra år da en person har fått pensjonsopptjening på grunnlag av omsorgsarbeid, hvis det er en fordel for vedkommende.

Tredje ledd gir bestemmelser om unntak fra hovedregelen for fastsetting av inntekt før uførhet. For den som har restarbeidsevne skal inntekt før uførhet fastsettes på grunnlag av inntekten i deltidsstillingen på virkningstidspunktet omregnet til årsinntekt, hvis det er gunstigere for vedkommende. Dette sikrer at personer som har hatt en vesentlig lønnsøkning like før uføretidspunktet eller har fått en bedre betalt jobb etter uføretidspunktet uten at helsetilstanden er bedret, får fastsatt inntekt før uførhet i forhold til den nye inntekten.

Fjerde ledd gir bestemmelse om fastsetting av inntekt etter uførhet. Bestemmelsen tilsvarer endringsloven § 12-8 tredje ledd.

Etter femte ledd skal inntekt før og etter uførhet justeres i samsvar med grunnbeløpet. Bestemmelsen tilsvarer endringsloven § 12-8 fjerde ledd, men ordlyden er omformulert noe.

Etter sjette ledd skal det tas hensyn til all pensjonsgivende inntekt når uføretrygden fastsettes med en uføregrad. Dette er en endring i forhold til endringsloven § 12-8 femte ledd andre punktum som sier at inntekt som ikke gir uttrykk for reell inntektsevne, ikke skal medregnes for arbeidstakere.

Sjuende ledd gir departementet hjemmel til å gi forskrift om fastsetting av inntekt før og etter uførhet, herunder at visse inntekter ikke skal medregnes. Dette er en videreføring av endringsloven § 12-8, men det er ikke lenger aktuelt å utarbeide forskrift om stillingsandelens betydning. Forslaget til unntaksbestemmelsen i tredje ledd ivaretar at det kan legges vekt på arbeidstakerens stillingsandel når inntekt før uførhet fastsettes.

Det vises til punkt 3.2.5.

Til oppheving av nåværende § 12-10

Nåværende § 12-10 om uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle oppheves som følge av at ordningen foreslås avviklet.

Det vises til punkt 3.4.4.

Til § 12-10

Nåværende § 12-9 blir ny § 12-10. Bestemmelsen om fastsetting av nytt uføretidspunkt i fjerde ledd er tatt ut. Se merknad til § 12-8.

Til § 12-11 første ledd først punktum

Bestemmelsen regulerer beregningsgrunnlaget for ny uføretrygd. Henvisningen til uføretidspunktet er endret til § 12-8.

Til § 12-11 andre ledd første punktum

I bestemmelsen er det tatt ut et komma slik at det er fremkommer at beregningsgrunnlaget for uføretrygden skal justeres for fastsatt uføregrad.

Det vises til 3.5.4.

Til § 12-12 tredje ledd første punktum

Henvisningen til bestemmelse om uføretidspunktet er endret til § 12-8, se merknad til § 12-8. Videre er henvisningen til § 12-10 tatt ut som følge av at reglene for uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle foreslås opphevet.

Til § 12-12 sjette ledd

Bestemmelsen gjelder når trygdetiden er fastsatt etter tredje ledd andre punktum. Det vil si at framtidig trygdetid er fastsatt til en kortere periode enn ut det kalenderåret der vedkommende fyller 66 år. Ved økt uføregrad skal trygdetiden fastsettes på nytt når det fastsettes et nytt uføretidspunkt.

Det vises til punkt 3.5.5.

Til § 12-13 tredje og femte ledd.

Bestemmelsen i tredje ledd gir regler om minsteytelse som ung ufør. Bestemmelsen er endret for å gjøre det klart at vilkåret om at krav om minsteytelse som ung ufør skal være framsatt før fylte 36 år, bare gjelder i tilfeller hvor vedkommende har vært mer enn 50 prosent yrkesaktiv etter fylte 26 år.

Det vises til punkt 3.5.6.

I femte ledd er henvisningen til «§ 12-9» endret til «§ 12-10».

Til § 12-14

Første ledd gir regler om fastsetting av inntektsgrensen. Bestemmelsen er endret slik at det kommer klart fram at inntektsgrensen for den som har en omregnet uførepensjon, er summen av inntekt etter uførhet og 60 000 kroner i kalenderåret fram til og med år 2018.

Det vises til punkt 3.5.7.

I andre ledd andre punktum er henvisningen til bestemmelse om fastsetting av inntekt før uførheten endret fra «§ 12-8 første og andre ledd» til «§ 12-9 første til tredje ledd».

Fjerde ledd gir bestemmelser om hvordan etteroppgjøret skal gjennomføres. For mye utbetalt uføretrygd kan tilbakekreves uten hensyn til skyld, og kan avregnes i framtidige ytelser som omfattes av folketrygdloven § 22-16 tredje ledd og AFP i offentlig sektor. Videre er vedtak om tilbakekreving i etteroppgjørssaker tvangsgrunnlag for utlegg, og kravet kan inndrives etter reglene i bidragsinnkrevingsloven av Arbeids- og velferdsetaten.

Det vises til punkt 3.3.4.

Til § 12-15 fjerde ledd

Bestemmelsen gir regler om utbetaling av barnetillegg når barnet blir forsørget av flere som mottar uføretrygd eller alderspensjon. Det er tatt inn en hjemmel for at departementet kan gi forskrift med nærmere regler for gjennomføring av bestemmelsen.

Det vises til punkt 3.5.8.

Til § 12-16 andre ledd

Andre ledd gir regler om hvilke inntekter som kan føre til at barnetillegg blir redusert. Bestemmelsen er endret for å videreføre bestemmelsene i folketrygdloven § 3-26 tredje ledd om hvilke inntekter som kan føre til reduksjon av barnetillegget.

Det vises til punkt 3.5.9

Til § 12-17

Bestemmelsen gjelder uføretrygd ved yrkesskade og er omstrukturert. Andre ledd er splittet opp i to ledd. Videre er regler om antatt årlig arbeidsinntekt samlet i tredje ledd. Det er i endringsloven § 12-11 gitt en rekke regler som også gjelder for uføretrygd ved yrkesskade. Disse reglene er tatt inn i tredje ledd. Reglene om trygdetid framgår av fjerde ledd.

Det vises til punkt 3.5.10.

Til § 12-18

Bestemmelsen er ny og erstatter bestemmelsen i § 12-15 om uførepensjon til gjenlevende ektefelle. Paragrafen gir regler om gjenlevendetillegg til uføretrygd for personer som fyller vilkårene for rett til pensjon til gjenlevende ektefelle etter folketrygdloven kapittel 17 og uførepensjon etter folketrygdloven kapittel 12. Personer som før bestemmelsene om uføretrygd har trådt i kraft, har fått innvilget uførepensjon til gjenlevende ektefelle, skal få videreført den gjenlevendefordelen som følger av dagens bestemmelser i form av et eget gjenlevendetillegg. De skal følgelig ikke kunne motta et tillegg etter bestemmelsen her.

I første ledd går det fram at et tillegg etter bestemmelsen her gis i inntil fem år fra innvilgelsen. Begrunnelsen er at folketrygdens ytelser til gjenlevende ektefeller skal utredes, og at personer som har fått innvilget et tillegg etter bestemmelsen her ved utløpet av femårsperioden, skal omfattes av de langsiktige løsningene.

Andre ledd inneholder regler om hvordan tillegget skal beregnes. Tillegget skal utgjøre differansen mellom 50 prosent av summen av gjenlevendes og avdødes uføretrygd og den gjenlevendes egen uføretrygd, men likevel ikke være mindre enn differansen mellom den minsteytelsen avdøde ville hatt rett på og gjenlevendes egen uføretrygd. Gjenlevendes sivilstand på virkningstidspunktet skal legges til grunn i alle deler av beregningen der det benyttes en minsteytelse. Gjenlevendes trygdetid skal legges til grunn ved beregning av 50 prosent av summen av gjenlevendes og avdødes uføretrygd. Ved beregning av differansen mellom den minsteytelsen avdøde ville hatt rett på, beregnet med avdødes trygdetid, og gjenlevendes egen uføretrygd, skal avdødes eventuelle rett til høyere minsteytelse som ung ufør etter § 12-13 tredje ledd legges til grunn, men likevel med gjenlevendes sivilstand på virkningstidspunktet.

Tredje ledd inneholder regler om hvordan avdødes uføretrygd skal fastsettes. Etter første punktum skal avdødes uføretrygd fastsettes som den ugraderte uføretrygden som avdøde mottok eller ville hatt rett til dersom han eller hun på tidspunktet for dødsfallet hadde fått rett til uføretrygd. Annet og tredje punktum sier at i tilfeller der avdøde har fått fastsatt et uføretidspunkt med redusert trygdetid etter bestemmelsene i § 12-12 tredje ledd andre punktum, og det ville gitt høyere uføretrygd dersom uføretidspunktet fastsettes til dødstidspunktet, skal trygdetiden fastsettes på nytt, det vil si fram til dødstidspunktet.

Fjerde ledd gjelder hvordan avdødes uføretrygd skal fastsettes dersom avdøde var 67 år eller eldre. Avdødes uføretrygd skal i slike tilfeller fastsettes ut fra avdødes sluttpoengtall, lik den inntekt som vil gi dette poengtallet, begrenset til 6 G.

Tilsvarende bestemmelse i tilfeller der avdøde var under 67 år og mottok hel alderspensjon på dødsfallstidspunktet slås fast i femte ledd.

Sjette ledd inneholder bestemmelser om fastsetting av avdødes uføretrygd i tilfeller der gjenlevende mottar pensjon til gjenlevende ektefelle og senere blir innvilget uføretrygd. I slike tilfeller skal avdødes uføretrygd fastsettes med utgangspunkt i avdødes sluttpoengtall etter tilsvarende regler som i fjerde ledd.

I sjuende ledd går det fram at tillegget skal justeres for uføregrad og ellers følge de samme bestemmelsene om reduksjon for inntekt og etteroppgjør i § 12-14 som gjelder for uføretrygden.

Åttende ledd slår fast at tillegget skal oppjusteres i samsvar med endringer i grunnbeløpet.

Det vises avsnitt 4.6.

Til ny § 12-19

Paragrafen gir regler om reduksjon av uføretrygd under opphold i institusjon og tilsvarer i det alt vesentlige bestemmelsene i folketrygdloven § 19-21. Etter andre ledd skal redusert ytelse utgjøre 14 prosent av uføretrygden, men likevel minst 45 prosent av folketrygdens grunnbeløp. For øvrig vises det til bestemmelsene i § 19-21.

Til ny § 12-20

Paragrafen gir bestemmelser om uføretrygd under straffegjennomføring og tilsvarer bestemmelsene i folketrygdloven § 16-12. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til ny § 12-21

Bestemmelsen er flyttet fra § 12-18 i endringsloven til § 12-21.

Til endringen av del II tredje og fjerde ledd

Det framgår av tredje ledd at uførepensjon omregnes til uføretrygd med virkning fra datoen loven trer i kraft, og at dette også gjelder tilfeller der uførepensjonen innvilges senere, med virkning fra før loven trer i kraft.

Forskriftshjemmelen i fjerde ledd tilsvarer femte ledd bokstavene b og c i endringsloven. Den omfatter omregning av uførepensjon til uføretrygd og fastsetting av pensjonspoeng og pensjonsopptjening for inntektsåret før loven trer i kraft.

Det vises til punkt 3.5.11.

12.21 Merknader til endringene i lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover

Til endringen av del I § 30 tredje ledd

Bestemmelsen har regler om blant annet etteroppgjør når en uførepensjonist har fått utbetalt for lite eller for mye pensjon. I nytt fjerde punktum presiseres det at for lite utbetalt uførepensjon skal etterbetales som et engangsbeløp. Nytt femte punktum gir regler om at for mye utbetalt uførepensjon kan inndrives uten hensyn til skyld og kan avregnes ved å trekke i framtidige utbetalinger av uføre- eller alderspensjon fra Statens pensjonskasse. Det presiseres i nytt sjette punktum at krav om tilbakebetaling av for mye utbetalt uførepensjon er tvangsgrunnlag for utlegg.

Det vises til punkt 10.6.1.

Til endringen av del I § 31 første ledd

Bestemmelsen har regler om blant annet bortfall av uførepensjon i den utstrekning det utbetales lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. I nytt tredje punktum gis departementet hjemmel til å gi forskrift med nærmere regler om slikt bortfall av pensjon. Reglene om bortfall av pensjon og hjemmelen til å gi forskrift er en videreføring av gjeldende regler.

Det vises til avsnitt 10.5.

Til endringen av del II § 13 tredje ledd

Bestemmelsen gjelder blant annet etteroppgjør av for lite eller for mye utbetalt uførepensjon og tilsvarer endringen av del I § 30 tredje ledd. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til endringen av del II § 14 første ledd

Bestemmelsen gjelder blant annet bortfall av uførepensjon i den utstrekning det utbetales lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden og tilsvarer endringen av del I § 31 første ledd. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til endringen av del III § 14 andre ledd første punktum

Bestemmelsen er en begrensningsregel om at samlet barnetillegg ikke kan overstige et beløp tilsvarende 12 prosent av pensjonsgrunnlaget opp til 6 ganger folketrygdens grunnbeløp. Endringen er en ren oppretting.

Til endringen av del III § 16 tredje ledd

Bestemmelsen gjelder blant annet etteroppgjør av for lite eller for mye utbetalt uførepensjon og tilsvarer endringen av del I § 30 tredje ledd. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

Til endringen av del III § 17 første ledd

Bestemmelsen gjelder blant annet bortfall av uførepensjon i den utstrekning det utbetales lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden og tilsvarer endringen av del I § 31 første ledd. Det vises til merknadene til denne bestemmelsen.

12.22 Ikrafttredelse

Til del XXII

I nr. 1 foreslås det at loven skal tre i kraft fra den tid Kongen bestemmer. Endringene i endringslovene i del XX og XXI trer i kraft straks.

Etter nr. 2 gir departementet forskrifter med overgangsregler om ytelser som omfattes av loven her for personer som mottar reduserte ytelser under opphold i institusjon eller i kriminalomsorgens anstalter når loven her trer i kraft.

Departementet gir etter nr. 3 forskrifter om samordning av pensjoner som ytes før 67 år og som ubetales når loven trer i kraft.

Tilråding

Arbeids- og sosialdepartementet

tilrår:

At Deres Majestet godkjenner og skriver under et framlagt forslag til proposisjon til Stortinget om endringer i folketrygdloven, lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (tilpasninger til ny uføretrygd i folketrygden og ny uførepensjonsordning for offentlig tjenestepensjon).

Vi HARALD, Norges Konge,

stadfester:

Stortinget blir bedt om å gjøre vedtak til lov om endringer i folketrygdloven, lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (tilpasninger til ny uføretrygd i folketrygden og ny uførepensjonsordning for offentlig tjenestepensjon) i samsvar med et vedlagt forslag.

Forslag
til lov om endringer i folketrygdloven, lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover (tilpasninger til ny uføretrygd i folketrygden og ny uførepensjonsordning for offentlig tjenestepensjon)

I

I lov 13. desember 1946 nr. 21 om krigspensjonering for militærpersoner gjøres følgende endringer:

§ 3 nr. 4 første ledd første punktum skal lyde:

Får den skadede fri kur og pleie i institusjon under statlig ansvar, eller i anstalt under kriminalomsorgen, ytes stønad med uforandret beløp til og med den tredje kalendermåneden etter den måneden forpleiningen tok til.

§ 3 nr. 4 nytt tredje ledd skal lyde:

Bestemmelsene i første og andre ledd gjelder ikke for opphold i somatiske sykehusavdelinger.

§ 3 nr. 4 nåværende tredje, fjerde og femte ledd blir nye fjerde, femte og sjette ledd.

§ 13 tolvte ledd første punktum skal lyde:

Får enken fri kur og pleie i institusjon under statlig ansvar, eller i anstalt under kriminalomsorgen, ytes stønad med uforandret beløp til og med den tredje kalendermåneden etter den måneden da forpleiningen tok til.

§ 13 tolvte ledd fjerde punktum og nytt femte punktum skal lyde:

For øvrig gjelder bestemmelsene i § 3 nr. 4 fjerde og sjette ledd tilsvarende. Bestemmelsene i leddet her gjelder ikke for opphold i somatiske sykehusavdelinger.

§ 15 niende ledd skal lyde:

Til barn som får fri kur og pleie i institusjon under statlig ansvar, eller i anstalt under kriminalomsorgen, skal pensjonen etter utløpet av den tredje kalendermåneden etter den måneden da forpleiningen tok til, utgjøre 37 prosent av barnepensjonen utenfor institusjon og ikke mindre enn 25 prosent av folketrygdens grunnbeløp. Barnepensjon til søsken av barn i institusjon skal omregnes og ytes med det beløp som vedkommende søsken ville få om de alene var berettiget til barnepensjon. Bestemmelsen i § 3 nr. 4 sjette ledd gjelder tilsvarende. Bestemmelsene i leddet her gjelder ikke for opphold i somatiske sykehusavdelinger.

§ 18 nr. 1 første ledd skal lyde:

Dersom det ytes invalidepensjonetter denne lov og pensjon fra folketrygden som inneholder tilleggspensjon, skal den delen av tilleggspensjonen som svarer til uføregraden på grunn av krigsskade, gå til fradrag i invalidepensjonen. Er pensjonsgivende inntekt i folketrygden større enn invalidens fulle krigspensjon tillagt 50 prosent, skal fradragsbeløpet svare til tilleggspensjon beregnet på grunnlag av fullpensjonen tillagt 50 prosent. For øvrig gjelder samordningsloven § 24.

§ 18 nr. 1 andre ledd oppheves.

§ 18 nr. 1 nåværende tredje ledd blir andre ledd og skal lyde:

Dersom det ytes invalidepensjon etter denne lov og arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd fra folketrygden, gjelder første ledd første punktum for den delen av ytelsen som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Dersom arbeidsavklaringspengene eller uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid, skal det ved samordningen legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp.

§ 18 nr. 1 nåværende fjerde ledd og femte ledd blir henholdsvis tredje og fjerde ledd.

§ 18 nr. 1 nåværende sjette ledd blir femte ledd og skal lyde:

Dersom det ytes enkepensjon etter denne lov og arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd fra folketrygden, gjelder tredje ledd første og andre punktum for den delen av ytelsen som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Dersom arbeidsavklaringspengene eller uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid, skal det ved samordningen legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp.

§ 18 nr. 1 nåværende sjuende ledd blir sjette ledd.

II

I lov 13. desember 1946 nr. 22 om krigspensjonering for sivilpersoner og hjemmestyrkepersonell gjøres følgende endringer:

§ 6 nr. 4 første ledd første punktum skal lyde:

Får den skadede fri kur og pleie i institusjon under statlig ansvar, eller i anstalt under kriminalomsorgen, ytes stønad med uforandret beløp til og med den tredje kalendermåneden etter den måneden forpleiningen tok til.

§ 6 nr. 4 nytt tredje ledd skal lyde:

Bestemmelsene i første og andre ledd gjelder ikke for opphold i somatiske sykehusavdelinger.

§ 6 nr. 4 nåværende tredje, fjerde og femte ledd blir nye fjerde, femte og sjette ledd.

§ 17 nr. 3 åttende ledd første punktum skal lyde:

Får enken fri kur og pleie i institusjon under statlig ansvar, eller i anstalt under kriminalomsorgen, ytes stønad med uforandret beløp til og med den tredje kalendermåneden etter den måneden da forpleiningen tok til.

§ 17 nr. 3 åttende ledd fjerde punktum og nytt femte punktum skal lyde:

For øvrig gjelder bestemmelsene i § 6 nr. 4 fjerde og sjette ledd tilsvarende. Bestemmelsene i leddet her gjelder ikke for opphold i somatiske sykehusavdelinger.

§ 19 niende ledd skal lyde:

Til barn som får fri kur og pleie i institusjon under statlig ansvar, eller i anstalt under kriminalomsorgen, skal pensjonen etter utløpet av den tredje kalendermåned etter den måned da forpleiningen tok til, utgjøre 37 prosent av barnepensjonen utenfor institusjon og ikke mindre enn 25 prosent av folketrygdens grunnbeløp. Barnepensjon til søsken av barn i institusjon skal omregnes og ytes med det beløp som vedkommende søsken ville få om de alene var berettiget til barnepensjon. Bestemmelsene i leddet her gjelder ikke for opphold i somatiske sykehusavdelinger.

§ 23 nr. 1 første ledd skal lyde:

Dersom det ytes invalidepensjon etter denne lov og pensjon fra folketrygden som inneholder tilleggspensjon, skal den delen av tilleggspensjon som svarer til uføregraden på grunn av krigsskade, gå til fradrag i invalidepensjon etter nærværende lov. Er pensjonsgivende inntekt i folketrygden større enn invalidens fulle krigspensjon tillagt 50 prosent, skal fradragsbeløpet svare til tilleggspensjon beregnet på grunnlag av fullpensjonen tillagt 50 prosent. For øvrig gjelder samordningsloven § 24.

§ 23 nr. 1 andre ledd oppheves.

§ 23 nr. 1 nåværende tredje ledd blir andre ledd og skal lyde:

Dersom det ytes invalidepensjon etter denne lov og arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd fra folketrygden, gjelder første ledd første punktum for den delen av ytelsen som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Dersom arbeidsavklaringspengene eller uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid, skal det ved samordningen legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp.

§ 23 nr. 1 nåværende fjerde og femte ledd blir henholdsvis tredje og fjerde ledd.

§ 23 nr. 1 nåværende sjette ledd blir femte ledd og skal lyde:

Dersom det ytes enkepensjon etter denne lov og arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd fra folketrygden, gjelder tredje ledd første og andre punktum for den delen av ytelsen som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Dersom arbeidsavklaringspengene eller uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid, skal det ved samordningen legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp.

§ 23 nr. 1 nåværende sjuende ledd blir sjette ledd.

III

I lov 3. desember 1948 nr. 7 om pensjonstrygd for sjømenn § 4 nr. 3, § 16 nr. 1 bokstav e og § 29 nr. 2 første punktum skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

IV

I lov 28. juli 1949 nr. 26 om Statens pensjonskasse gjøres følgende endringer:

§ 24 femte ledd oppheves.

Nåværende § 24 sjette og sjuende ledd blir henholdsvis femte og sjette ledd.

§ 24 a sjette ledd tredje punktum oppheves.

§ 33 tredje ledd siste punktum skal lyde:

Ellers skal den tjenestetiden den avdøde ville ha fått ved å fortsette i stillingen fram til aldersgrensen legges til grunn, men ikke utover 67 år.

§ 35 skal lyde:

Dersom den gjenlevende ektefellen samtidig har alders- eller uførepensjon fra Pensjonskassen eller fra en annen tjenestepensjonsordning, skal enke- eller enkemannspensjonen fra Pensjonskassen reduseres etter bestemmelsene her.

Har den gjenlevende ektefellen alderspensjon, skal pensjonene ikke overstige et beløp som svarer til 60 prosent av summen av den gjenlevendes og den avdødes alderspensjoner. Avdødes alderspensjon regnes av samme pensjonsgrunnlag og tjenestetid som er lagt til grunn for enke- eller enkemannspensjonen. Det overskytende beløpet skal gå til fradrag i enke- eller enkemannspensjonen.

Har den gjenlevende ektefellen uførepensjon, skal enke- eller enkemannspensjonen utgjøre det beløpet som framkommer etter annet ledd når en benytter en beregnet alderspensjon for den gjenlevende ektefellen med samme pensjonsgrunnlag og tjenestetid som uførepensjonen. Dersom uførepensjonen er gradert, skal den beregnede alderspensjonen graderes tilsvarende.

V

I lov 26. juni 1953 nr. 11 om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. gjøres følgende endringer:

§ 8 a femte ledd oppheves.

Nåværende § 8 a sjette og sjuende ledd blir henholdsvis femte og sjette ledd.

§ 8 b sjette ledd tredje punktum oppheves.

§ 16 tredje ledd tredje punktum skal lyde:

Ellers skal den tjenestetiden den avdøde ville ha fått ved å fortsette i stillingen fram til aldersgrensen, legges til grunn, men ikke utover 67 år.

§ 18 skal lyde:

Dersom den gjenlevende ektefellen samtidig har alders- eller uførepensjon fra pensjonsordningen eller fra en annen tjenestepensjonsordning, skal enke- eller enkemannspensjonen fra pensjonsordningen reduseres etter bestemmelsene her.

Har den gjenlevende ektefellen alderspensjon, skal pensjonene ikke overstige et beløp som svarer til 60 prosent av summen av den gjenlevendes og den avdødes alderspensjoner. Avdødes alderspensjon regnes av samme pensjonsgrunnlag og tjenestetid som er lagt til grunn for enke- eller enkemannspensjonen. Det overskytende beløpet skal gå til fradrag i enke- eller enkemannspensjonen.

Har den gjenlevende ektefellen uførepensjon, skal enke- eller enkemannspensjonen utgjøre det beløpet som framkommer etter annet ledd når en benytter en beregnet alderspensjon for den gjenlevende ektefellen med samme pensjonsgrunnlag og tjenestetid som uførepensjonen. Dersom uførepensjonen er gradert, skal den beregnede alderspensjonen graderes tilsvarende.

VI

I lov 26. november 1954 nr. 3 om stønad ved krigsskade på person gjøres følgende endringer:

§ 28 første ledd skal lyde:

Har noen rett til sykepenger eller uførepensjon etter denne lov og samtidig rett til uførepensjon eller sykepenger etter en av lovene om krigspensjonering, etter lov om yrkesskadetrygd eller uføretrygd beregnet etter særreglene for yrkesskade i kapittel 13 i lov om folketrygd, skal stønaden etter denne lov ikke være større enn at den samlede stønad svarer til hva han ved full ervervsuførhet ville hatt krav på etter den lov som gir ham den høyeste stønad.

VII

I lov 28. juni 1957 nr. 12 om pensjonstrygd for fiskere § 8 andre ledd første punktum og § 21 tredje ledd skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

VIII

I lov 6. juli 1957 nr. 26 om samordning av pensjons- og trygdeytelser gjøres følgende endringer:

§ 3 skal lyde:

Loven omfatter enke- og enkemannspensjon etter lov 28. juli 1949 nr. 26 om Statens pensjonskasse § 34 (bruttopensjon). Enke- og enkemannspensjon etter samme lov § 33 (nettopensjon) og barnepensjon omfattes bare av kapittel II. Det samme gjelder for tilsvarende brutto- og nettopensjoner fra andre tjenestepensjonsordninger.

Loven omfatter midlertidig uførepensjon og uførepensjon etter lov 28. juli 1949 nr. 26 om Statens pensjonskasse § 28 andre ledd (bruttopensjon). Midlertidig uførepensjon og uførepensjon etter samme lov § 28 første ledd (nettopensjon) omfattes bare av kapittel II. Det samme gjelder for tilsvarende brutto- og nettopensjoner fra andre tjenestepensjonsordninger.

Loven omfatter ikke menerstatning etter folketrygdloven § 13-17.

Forsørgingstillegg skal regnes som en del av pensjonen ved samordning etter kapitlene II og III og §§ 16 og 17.

§ 9 første punktum skal lyde:

Uførepensjoner fra to eller flere tjenestepensjonsordninger der alle pensjonene enten er bruttopensjoner eller nettopensjoner, se § 3 andre ledd, samordnes etter tilsvarende regler som gjelder for to eller flere alderspensjoner etter § 7.

§ 10 første punktum skal lyde:

Uførepensjon som omfattes av § 3 andre ledd første og tredje punktum og alderspensjon, skal samordnes etter tilsvarende regler som gjelder for to eller flere alderspensjoner etter § 7.

Kapitel IV overskriften skal lyde:

Kapitel IV. Pensjoner fra tjenestepensjonsordning, personskadetrygd, alderspensjon (grunnpensjon) og uføretrygd fra folketrygden.

§ 16 nr. 1 første punktum skal lyde:

uførepensjon fra tjenestepensjonsordning som omfattes av § 3 andre ledd første og tredje punktum og personskadetrygd, samordnes etter reglene i denne paragraf.

§ 17 bokstav b skal lyde:

uførepensjon som omfattes av § 3 andre ledd første og tredje punktum eller alderspensjon fra tjenestepensjonsordning og enkepensjon fra personskadetrygd, eller

I § 19 overskriften skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

§ 19 første ledd første punktum skal lyde:

Alderspensjon og enke- og enkemannspensjon fra tjenestepensjonsordning samordnes med alderspensjon fra folketrygden etter følgende regler, jf. også § 24:

§ 19 andre ledd første punktum skal lyde:

Bestemmelsene i første ledd nr. 1 og 3 gjelder tilsvarende når tjenestepensjonen er en alderspensjon som gis før fylte 67 år, eller en enke- og enkemannspensjon, og ytelsen fra folketrygden er uføretrygd eller arbeidsavklaringspenger.

I § 20 overskriften, § 20 tredje ledd første punktum, § 21 tredje ledd og § 22 nr. 1 første ledd skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

§ 22 nr. 2 første ledd skal lyde:

Pensjon som enke har rett til fra tjenestepensjonsordning eller etter lov av 12. desember 1958 nr. 10 om yrkesskadetrygd, skal settes ned med et beløp som svarer til 3/4 av folketrygdens grunnbeløp når det ytes pensjon til gjenlevende ektefelle fra folketrygden. For uførepensjon fra tjenestepensjonsordning gjelder bestemmelsen her pensjon som omfattes av § 3 andre ledd første og tredje punktum. Er pensjonen fra tjenestepensjonsordning eller fra yrkesskadetrygden ikke beregnet for full tjenestetid eller hel uførhet, skal fradragsbeløpet avkortes forholdsmessig.

§ 22 nr. 3 første punktum skal lyde:

Bestemmelsene i nr. 2 gjelder tilsvarende for samordning med pensjon eller overgangsstønad etter folketrygdloven § 16-7 og overgangsstønad etter folketrygdloven § 15-7.

§ 23 nr. 1 første ledd bokstav a første punktum skal lyde:

I alderspensjon som er regnet etter full tjenestetid, gjøres fradrag for hele tilleggspensjonen, dog med slik begrensning som måtte følge av nr. 2.

§ 23 nr. 1 nytt tredje ledd skal lyde:

Bestemmelsene i første ledd gjelder tilsvarende for samordning av alderspensjon fra tjenestepensjonsordning som gis før fylte 67 år og den delen av uføretrygd etter folketrygdloven kapittel 12 som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Dersom uføretrygden er gradert, eller redusert for trygdetid, skal det ved samordningen legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp. Gjenlevendetillegg etter folketrygdloven § 12-18 skal ikke inngå i samordningen.

§ 23 nr. 2 andre ledd første punktum skal lyde:

Er tilleggspensjonen fra folketrygden opptjent av to personer, jf. folketrygdloven § 19-16, skal fradraget i gjenlevendes tjenestepensjon være 55 prosent av avdødes egenopptjente tilleggspensjon, dersom det er avdøde som har tjent opp tjenestepensjonen.

Ny § 23 a skal lyde:

§ 23 a Samordning av enke- eller enkemannspensjon fra tjenestepensjonsordning med uføretrygd fra folketrygden til gjenlevende ektefelle

I enke- eller enkemannspensjon fra tjenestepensjonsordning hvor det skal foretas reduksjon på grunn av den gjenlevendes egen arbeidsinntekt, skal det gjøres fradrag med 50 prosent av den avdødes uføretrygd, det vil si den delen av avdødes uføretrygd som er lagt til grunn ved anvendelsen av folketrygdloven § 12-18. Samordningsfradraget skal likevel ikke være lavere enn differansen mellom avdødes minsteytelse, beregnet etter folketrygdloven § 12-13 andre ledd beregnet med gjenlevendes sivilstand, og 50 prosent av gjenlevendes egen uføretrygd. Er uføretrygden fra folketrygden gradert, skal fradraget settes ned forholdsmessig. Det samme gjelder hvis enke- eller enkemannspensjonen er redusert for inntekt. Er begge ytelsene gradert eller redusert for inntekt, benyttes den laveste graden.

For fraskilte skal bestemmelsene i første ledd gjelde tilsvarende selv om den fraskilte ikke fyller vilkårene for rett til gjenlevendetillegg etter folketrygdloven § 12-18 første ledd.

I enke- eller enkemannspensjon fra tjenestepensjonsordning hvor det ikke skal foretas reduksjon på grunn av den gjenlevendes egen arbeidsinntekt, skal det gjøres fradrag med gjenlevendetillegg etter folketrygdloven § 12-18 første ledd, det vil si at den uføretrygden som enken eller enkemannen har opptjent i sin helhet betraktes som en fridel og holdes utenfor samordningen.

Det skal ikke gjøres fradrag etter § 19 i loven her ved samordning etter første og andre ledd.

§ 24 nr. 2 oppheves.

Nåværende § 24 nr. 3, 4 og 5 blir henholdsvis nr. 2, 3 og 4.

§ 27 skal lyde:

Pensjons- eller trygdeordninger som foretar beregning og utbetaling av ytelser som omfattes av denne loven, skal bistå hverandre med opplysninger om at ytelser er innvilget, endret eller opphørt. Dette gjelder også saker der det ikke skal foretas samordning etter bestemmelsene i loven her. Der ytelsene skal samordnes, skal det utveksles opplysninger som er nødvendig for å foreta samordningen.

Nødvendige opplysninger kan utveksles mellom ordningene uten hinder av taushetsplikt. Svikt ved utveksling av opplysninger skal ikke gi grunnlag for erstatning etter lov 13. juni 1969 nr. 26 om skadeserstatning kapittel 2. Departementet gir forskrift om registrering og utveksling av opplysninger (meldesystem).

IX

I lov 12. desember 1958 nr. 10 om yrkesskadetrygd gjøres følgende endringer:

§ 11 nr. 4 første ledd skal lyde:

Til enslig person som har rett til pensjon etter denne lov eller sykepenger etter bestemmelsene i pkt. 2, annet eller tredje ledd og som er innlagt i institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar eller i anstalt under kriminalomsorgen, skal det fra og med den fjerde kalendermåneden etter den måneden da forpleiningen tok til bare utbetales en så stor del av nevnte ytelser etter denne lov som sammen med de sykepenger, arbeidsavklaringspenger og den pensjon eller overgangsstønad som vedkommende eventuelt har rett til etter lov om folketrygd, svarer til 10 prosent av full og ikke samordnet pensjon etter denne lov, tillagt 15 prosent av folketrygdens grunnbeløp.

§ 11 nr. 4 nytt tredje ledd skal lyde:

Bestemmelsene i første og andre ledd gjelder ikke for opphold i somatiske sykehusavdelinger.

§ 11 nr. 4 nåværende tredje ledd blir nytt fjerde ledd.

§ 12 nr. 3 andre ledd skal lyde:

Dersom den skadede etter lov om folketrygdhar rett til pensjon som inneholder tilleggspensjon, skal den delen av tilleggspensjonen som svarer til uføregraden på grunn av yrkesskade, gå til fradrag i uførepensjon etter nærværende lov. Er pensjonsgivende inntekt i folketrygden større enn trygdet arbeidsinntekt, skal fradragsbeløpet svare til tilleggspensjon beregnet på grunnlag av trygdet arbeidsinntekt. For øvrig gjelder samordningsloven § 24.

§ 12 nr. 3 tredje ledd skal lyde:

Bestemmelsene i annet ledd får tilsvarende anvendelse dersom den skadede har tatt ut avtalefestet pensjon som omfattes av samordningsloven § 1 nr. 1 første ledd bokstav d.

§ 12 nr. 3 fjerde ledd skal lyde:

For arbeidsavklaringspenger og uføretrygd gjelder andre ledd første punktum for den delen av ytelsen som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Dersom arbeidsavklaringspengene eller uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid, skal det ved samordningen legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp.

§ 19 nr. 1 andre ledd skal lyde:

Dersom enken etter lov om folketrygd har rett til pensjon som inneholder tilleggspensjon eller har rett til avtalefestet pensjon som omfattes av samordningsloven § 1 nr. 1 første ledd bokstav d, skal tilleggspensjonen fra folketrygden og tilleggspensjonen i den avtalefestede pensjonen gå til fradrag i enkepensjonen etter nærværende lov. Er pensjonsgivende inntekt i folketrygden større enn trygdet arbeidsinntekt, skal fradragsbeløpet svare til tilleggspensjon beregnet på grunnlag av trygdet arbeidsinntekt. For øvrig gjelder samordningsloven § 24.

§ 19 nr. 1 tredje ledd skal lyde:

Dersom enken har rett til arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd, gjelder andre ledd første punktum for den delen av ytelsen som overstiger folketrygdens grunnbeløp. Dersom arbeidsavklaringspengene eller uføretrygden er gradert eller redusert for trygdetid, skal det ved samordningen legges til grunn et forholdsmessig redusert grunnbeløp.

X

I lov 22. juni 1962 nr. 12 om pensjonsordning for sykepleiere gjøres følgende endringer:

§ 10 a femte ledd oppheves.

Nåværende § 10 a sjette og sjuende ledd blir henholdsvis femte og sjette ledd.

§ 10 b sjette ledd tredje punktum oppheves.

§ 19 a tredje ledd tredje punktum skal lyde:

Ellers skal den tjenestetiden avdøde ville ha fått ved å fortsette i stillingen fram til aldersgrensen legges til grunn, men ikke utover 67 år.

§ 20 første ledd bokstav a skal lyde:

a) Dersom den gjenlevende ektefellen samtidig har alders- eller uførepensjon fra denne eller fra en annen tjenestepensjonsordning, skal enke- eller enkemannspensjonen fra denne pensjonsordningen reduseres etter bestemmelsene her.

Har den gjenlevende ektefellen alderspensjon, skal pensjonene ikke overstige et beløp som svarer til 60 prosent av summen av den gjenlevendes og den avdødes alderspensjoner. Avdødes alderspensjon regnes av samme pensjonsgrunnlag og tjenestetid som er lagt til grunn for enke- eller enkemannspensjonen. Det overskytende beløpet skal gå til fradrag i enke- eller enkemannspensjonen.

Har den gjenlevende ektefellen uførepensjon, skal enke- eller enkemannspensjonen utgjøre det beløpet som framkommer etter bokstav a annet ledd når en benytter en beregnet alderspensjon for den gjenlevende ektefellen med samme pensjonsgrunnlag og tjenestetid som uførepensjonen. Dersom uførepensjonen er gradert, skal den beregnede alderspensjonen graderes tilsvarende.

XI

I lov 28. juni 1974 nr. 58 om odelsretten og åsetesretten § 34 første ledd første punktum skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

XII

I lov 13. juni 1980 nr. 24 om ligningsforvaltning skal § 3-13 nytt nr. 8 lyde:

8. Taushetsplikten etter nr. 1 er ikke til hinder for at pensjonsinnretning som har offentlig tjenestepensjon gis elektronisk tilgang til opplysninger om brutto arbeidsinntekt for personer som mottar uførepensjon fra innretningen. Taushetsplikten gjelder tilsvarende for den som får opplysningene.

XIII

I lov 9. desember 1994 nr. 64 om løysingsrettar skal § 9 første ledd andre punktum lyde:

Løysingsrett til ein bustadeigedom kan ikkje gjerast gjeldande når eigaren sluttar i tenesta for å gå av med alderspensjon eller for å få uførepensjon eller uføretrygd.

XIV

I lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd gjøres følgende endringer:

I § 2-6 andre ledd første punktum og § 2-9 første ledd bokstav b skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

Del II overskriften skal lyde:

Del II. Beregningsregler. Pensjonsgivende inntekt.

Kapittel 3 overskriften skal lyde:

Kapittel 3. Visse beregningsregler, trygdetid, pensjonspoeng, pensjonsgivende inntekt

Innnholdsfortegnelsen til kapittel 3 skal lyde:

Bestemmelser om

grunnpensjon og særtillegg, trygdetid står i §§ 3-2 til 3-7

tilleggspensjon, pensjonspoeng står i §§ 3-8 til 3-13

pensjonsgivende inntekt står i § 3-15

beregning av tilleggspensjon til gjenlevende ektefelle står i § 3-23

forsørgingstillegg til alderspensjon står i §§ 3-24 til 3-26

§ 3-1 oppheves.

§ 3-2 fjerde ledd bokstav b skal lyde:

b) som får avtalefestet pensjon som det godskrives pensjonspoeng for, se § 3-19, eller

§ 3-3 åttende ledd skal lyde:

Departementet gir forskrifter om beregning av særtillegg.

§ 3-4 oppheves.

§ 3-7 skal lyde:

§ 3-7 Trygdetid ved beregning av pensjon og overgangsstønad til gjenlevende ektefelle

Grunnpensjonen fastsettes ut fra den avdødes trygdetid etter følgende regler:

Dersom avdøde var under 67 år fastsettes trygdetiden etter § 3-5 tillagt framtidig trygdetid regnet fra tidspunktet for dødsfallet til og med det året vedkommende ville ha fylt 66 år. Reglene i § 12-12 tredje ledd og fjerde ledd gjelder ved fastsettelsen av framtidig trygdetid.

Dersom avdøde har uføretrygd, benyttes den trygdetiden som er lagt til grunn ved beregning av uføretrygden. Dersom avdødes trygdetid var fastsatt etter § 12-12 tredje ledd, skal den fastsettes på nytt dersom dette vil gi en lengre trygdetid. Opptjeningstiden regnes da fram til dødsfallstidspunktet.

Dersom avdøde var 67 år eller eldre, skal trygdetiden fastsettes som om den avdøde på dødsfallstidspunktet hadde fått rett til alderspensjon. Trygdetid på grunnlag av opptjente pensjonspoeng tas med, se § 3-5 tredje ledd.

Deloverskrift IV i kapittel 3 skal lyde:

IV Tilleggspensjon til gjenlevende ektefelle

§ 3-23 skal lyde:

§ 3-23 Beregning av tilleggspensjon til gjenlevende ektefelle

Til en gjenlevende ektefelle med rett til pensjon eller overgangsstønad etter kapittel 17 ytes tilleggspensjon med 55 prosent av en tilleggspensjon beregnet på grunnlag av den avdødes opptjening etter bestemmelsene i loven her slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft.

Tilleggspensjonen til en alderspensjonist som også fyller vilkårene for rett til pensjon i § 17-3, § 17-4 og enten § 17-5 eller 17-10, beregnes på grunnlag av det gunstigste alternativet nedenfor og utmåles deretter etter reglene i kapittel 19:

pensjonistens egen tilleggspensjon beregnet etter §§ 3-8 til 3-16

55 prosent av summen av pensjonistens egen tilleggspensjon etter bokstav a og den avdødes tilleggspensjon beregnet etter første ledd.

Bestemmelsene i andre ledd gjelder ikke dersom alderspensjonisten mottar gradert uføretrygd.

§§ 3-27, 3-28 og 3-29 oppheves.

I § 4-24 andre ledd bokstav c og § 4-25 første ledd bokstav c skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

§ 8-12 tredje ledd skal lyde:

Bestemmelsen i andre ledd gjelder tilsvarende når medlemmet mottar uføretrygd, og vedkommende har vært arbeidsfør med arbeidsinntekt i 26 sammenhengende uker etter at ytelsen begynte å løpe.

I § 8-48 første ledd skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

§ 8-49 tredje ledd skal lyde:

Til et medlem som mottar tiltakspengeretterforskrift 4. november 2013 nr. 1286 om tiltakspenger mv., og som fyller kravet til minste arbeidsinntekt i § 4-4, ytes det sykepenger fra og med dagen etter at tiltakspengene opphører.

§ 8-50 skal lyde:

§ 8-50 Medlemmer med uføretrygd

Til et medlem som mottar uføretrygd, ytes det sykepenger etter bestemmelsene i kapitlet her ut fra den arbeidsinntekt som medlemmet har i tillegg til uføretrygden.

I § 10-5 fjerde ledd skal ordene «uførepensjon» og «uførepensjonen» erstattes med henholdsvis ordene «uføretrygd» og «uføretrygden».

I § 11-13 andre ledd bokstav c, § 13-2 andre ledd sjuende strekpunkt og § 15-14 første punktum skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

I § 13-2 andre ledd sjuende strekpunt skal henvisningen til »§ 12-18» endres til »§ 12-17».

§ 15-14 andre punktum skal lyde:

Det samme gjelder når vedkommende mottar avtalefestet pensjon som det godskrives pensjonspoeng for, se § 3-19.

Nytt sjette strekpunkt i innholdsfortegnelsen til kapittel 16 skal lyde:

Ytelser under institusjonsopphold og under straffegjennomføring står i §§ 16-11 og 16-12

§ 16-7 fjerde ledd oppheves.

I § 16-10 første ledd bokstav b skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

Ny § 16-11 skal lyde:

§ 16-11 Ytelser til tidligere familiepleier under opphold i institusjon

Personer som mottar ytelser etter dette kapitlet, får ytelsen redusert etter bestemmelsene i denne paragrafen under opphold i en institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Ytelsene blir ikke redusert under opphold i somatiske sykehusavdelinger.

Ytelser etter dette kapitlet gis uten reduksjon i innleggelsesmåneden og de tre påfølgende månedene. Deretter blir ytelsene redusert og skal under oppholdet utgjøre 45 prosent av grunnbeløpet, så fremt dette ikke er mer enn det vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Ytelsene skal ikke reduseres når vedkommende forsørger barn. Dersom vedkommende har faste og nødvendige utgifter til bolig, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at ytelsene ikke skal reduseres eller reduseres mindre enn nevnt i andre ledd.

Dersom vedkommende innen tre måneder etter utskrivelsen på nytt kommer i institusjon, gis det redusert ytelse fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til. Ytelsene skal utbetales etter lovens vanlige bestemmelser fra og med utskrivingsmåneden.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i denne paragrafen, herunder om

beregning av redusert ytelse,

at bestemmelsene skal gjelde for personer innlagt i andre institusjoner,

at det kan gjøres unntak for visse institusjoner eller bestemte persongrupper.

Ny § 16-12 skal lyde:

§ 16-12 Ytelser til tidligere familiepleier under straffegjennomføring

En person som utholder varetekt, straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen, har ikke rett til å få utbetalt ytelser etter dette kapitlet fra og med andre måned etter at soningen tar til. Ytelsene skal likevel utbetales med 50 prosent når vedkommende forsørger barn.

Fra og med kalendermåneden vedkommende blir løslatt, gis ytelser til tidligere familiepleier etter lovens vanlige bestemmelser.

Ved gjennomføring av samfunnsstraff, straffegjennomføring i medhold av straffegjennomføringsloven § 16 eller betinget dom, utbetales ytelser til tidligere familiepleier dersom vilkårene for øvrig er oppfylt. Tilsvarende gjelder ved prøveløslatelse i medhold av straffegjennomføringsloven §§ 42 flg.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen her.

Nytt niende strekpunkt i innholdsfortegnelsen til kapittel 17 skal lyde:

Ytelser under institusjonsopphold og under straffegjennomføring står i §§ 17-13 og 17-14

§ 17-3 sjuende ledd første punktum skal lyde:

Vilkåret i første ledd gjelder ikke når avdøde var medlem i folketrygden ved dødsfallet og kunne tilstås en ytelse på grunnlag av tidligere opptjening minst svarende til folketrygdens grunnbeløp.

§ 17-4 fjerde ledd skal lyde:

Pensjon eller overgangsstønad

etter unntaksbestemmelsene i § 17-3 fjerde, femte og sjuende ledd,

med tilleggspensjon etter tidligere bestemmelser om medregning av framtidige pensjonspoeng for unge uføre i loven her slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft, og

med garantert tilleggspensjon etter bestemmelsene i § 3-22

beholdes bare så lenge den gjenlevende er medlem i trygden. Det samme gjelder pensjon eller overgangsstønad til en flyktning som får pensjonen beregnet på grunnlag av bestemmelsene i § 3-2 sjette ledd og § 3-9 tredje ledd.

Nåværende § 17-7 femte ledd tredje punktum oppheves.

I § 17-11 første ledd bokstav b skal ordet «uførepensjon» erstattes med «uføretrygd».

§ 17-12 tredje ledd skal lyde:

Pensjon etter denne paragrafen beregnes på grunnlag av pensjon som den avdøde ville fått beregnet etter bestemmelsene i loven her slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft.

Ny § 17-13 skal lyde:

§ 17-13 Ytelser til gjenlevende ektefelle under opphold i institusjon

Personer som mottar ytelser etter dette kapitlet, får ytelsene redusert etter bestemmelsene i denne paragrafen under opphold i en institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Ytelsene blir ikke redusert under opphold i somatiske sykehusavdelinger.

Ytelser etter dette kapitlet gis uten reduksjon i innleggelsesmåneden og de tre påfølgende månedene. Deretter blir ytelsene redusert og skal under oppholdet utgjøre 45 prosent av grunnbeløpet, så fremt dette ikke er mer enn det vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Ytelsene skal ikke reduseres når vedkommende forsørger barn. Dersom vedkommende har faste og nødvendige utgifter til bolig, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at ytelsene ikke skal reduseres eller reduseres mindre enn nevnt i andre ledd.

Dersom vedkommende innen tre måneder etter utskrivelsen på nytt kommer i institusjon, gis det redusert ytelse fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til. Ytelsene skal utbetales etter lovens vanlige bestemmelser fra og med utskrivingsmåneden.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i denne paragrafen, herunder om

beregning av redusert ytelse,

at bestemmelsene skal gjelde for personer innlagt i andre institusjoner,

at det kan gjøres unntak for visse institusjoner eller bestemte persongrupper.

Ny § 17-14 skal lyde:

§ 17-14 Ytelser til gjenlevende ektefelle under straffegjennomføring

En person som utholder varetekt, straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen, har ikke rett til å få utbetalt ytelser etter dette kapitlet fra og med andre måned etter at soningen tar til. Ytelsene skal likevel utbetales med 50 prosent når vedkommende forsørger barn.

Fra og med kalendermåneden vedkommende blir løslatt, gis ytelser til gjenlevende ektefelle etter lovens vanlige bestemmelser.

Ved gjennomføring av samfunnsstraff, straffegjennomføring i medhold av straffegjennomføringsloven § 16 eller betinget dom, utbetales ytelser til gjenlevende ektefelle dersom vilkårene for øvrig er oppfylt. Tilsvarende gjelder ved prøveløslatelse i medhold av straffegjennomføringsloven §§ 42 flg.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen her.

Sjette strekpunkt i innholdsfortegnelsen til kapittel 18 skal lyde:

barnepensjon under institusjonsopphold og under straffegjennomføring står i §§ 18-8 og 18-9

I § 18-7 andre ledd skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd»

§ 18-8 skal lyde:

§ 18-8 Barnepensjon under opphold i institusjon

Personer som mottar barnepensjon, får ytelsen redusert etter bestemmelsene i denne paragrafen under opphold i en institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Barnepensjonen blir ikke redusert under opphold i somatiske sykehusavdelinger.

Barnepensjon gis uten reduksjon i innleggelsesmåneden og de tre påfølgende månedene. Deretter blir barnepensjonen redusert.

Dersom barnet har mistet en av foreldrene, skal barnepensjonen under oppholdet utgjøre 10 prosent av grunnbeløpet.

Dersom barnet har mistet begge foreldrene, skal den reduserte ytelsen utgjøre 45 prosent av grunnbeløpet, så fremt dette ikke er mer enn det vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Dersom barnet har faste og nødvendige utgifter til bolig, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at barnepensjonen ikke skal reduseres eller reduseres mindre enn nevnt i andre ledd.

Dersom barnet innen tre måneder etter utskrivelsen på nytt kommer i institusjon, gis det redusert barnepensjon fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til. Barnepensjonen skal utbetales etter lovens vanlige bestemmelser fra og med utskrivingsmåneden.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i denne paragrafen, herunder om

beregning av redusert ytelse,

at bestemmelsene skal gjelde for personer innlagt i andre institusjoner,

at det kan gjøres unntak for visse institusjoner eller bestemte persongrupper.

§ 18-9 skal lyde:

§ 18-9 Barnepensjon under straffegjennomføring

En person som utholder varetekt, straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen, har ikke rett til å få utbetalt barnepensjon fra og med andre måned etter at soningen tar til.

Fra og med kalendermåneden vedkommende blir løslatt, ytes det barnepensjon etter lovens vanlige bestemmelser.

Ved gjennomføring av samfunnsstraff, straffegjennomføring i medhold av straffegjennomføringsloven § 16 eller betinget dom, utbetales barnepensjon dersom vilkårene for øvrig er oppfylt. Tilsvarende gjelder ved prøveløslatelse i medhold av straffegjennomføringsloven §§ 42 flg.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen her.

§ 18-10 oppheves.

Nytt strekpunkt sytten i innholdsfortegnelsen til kapittel 19 skal lyde:

Alderspensjon under institusjonsopphold og under straffegjennomføring står i §§ 19-21 og 19-22

§ 19-8 tredje ledd skal lyde:

Lav sats ytes til den som lever sammen med en ektefelle som mottar alderspensjon, eller avtalefestet pensjon som nevnt i § 3-19.

§ 19-8 fjerde ledd første og andre punktum skal lyde:

Ordinær sats ytes til den som lever sammen med ektefelle som har uføretrygd. Ordinær sats ytes også til den som lever sammen med ektefelle som ikke mottar ytelser som nevnt i tredje ledd og ektefellen har en årlig inntekt, inkludert kapitalinntekt, som er større enn to ganger grunnbeløpet.

§ 19-8 fjerde ledd nåværende andre punktum blir tredje punktum.

I § 19-9 a gjøres følgende endringer:

Overskriften skal lyde:

§ 19-9 a. Overgang fra uførepensjon til alderspensjon for personer født i 1944–1947

§ 19-9 a første ledd første punktum lyde:

Personer som er født i 1944–1947 og som mottok uførepensjon ved fylte 67 år, får et tillegg til alderspensjonen.

§ 19-16 tredje ledd skal lyde:

Tilleggspensjonen etter § 19-5 beregnes etter bestemmelsene i § 3-23.

§ 19-20 første ledd første punktum skal lyde:

Den som ved fylte 67 år mottok uførepensjon på grunn av yrkesskade, får fra 67 år basispensjonen etter § 19-5 beregnet etter bestemmelsene i § 3-18.

§ 19-20 andre ledd skal lyde:

Den som har rett til pensjon som gjenlevende ektefelle etter dødsfall på grunn av yrkesskade, får alderspensjonen beregnet etter bestemmelsene for etterlattepensjon ved yrkesskade, se § 17-12 tredje ledd, med de tillempninger som følger av bestemmelsene i § 19-16.

Ny § 19-21 skal lyde:

§ 19-21 Alderspensjon under opphold i institusjon

Personer som mottar alderspensjon, får ytelsen redusert etter bestemmelsene i denne paragrafen under opphold i en institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Alderspensjonen blir ikke redusert under opphold i somatiske sykehusavdelinger.

Alderspensjon gis uten reduksjon i innleggelsesmåneden og de tre påfølgende månedene. Deretter blir alderspensjonen redusert og skal under oppholdet utgjøre 14 prosent av alderspensjonen. Alderspensjonen skal likevel utgjøre minst 22,5 prosent av minste pensjonsnivå med høy sats, jf. § 19-8, så fremt dette ikke er mer enn det vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Alderspensjonen skal ikke reduseres når vedkommende forsørger ektefelle eller barn. Dersom vedkommende har faste og nødvendige utgifter til bolig, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at alderspensjonen ikke skal reduseres eller reduseres mindre enn nevnt i andre ledd.

Dersom vedkommende innen tre måneder etter utskrivelsen på nytt kommer i institusjon, gis det redusert alderspensjon fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til. Alderspensjonen skal utbetales etter lovens vanlige bestemmelser fra og med utskrivingsmåneden.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i denne paragrafen, herunder om

beregning av redusert ytelse,

at bestemmelsene skal gjelde for personer innlagt i andre institusjoner,

at det kan gjøres unntak for visse institusjoner eller bestemte persongrupper.

Ny § 19-22 skal lyde:

§ 19-22 Alderspensjon under straffegjennomføring

En person som utholder varetekt, straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen, har ikke rett til å få utbetalt alderspensjon fra og med andre måned etter at soningen tar til. Alderspensjonen skal likevel utbetales med 50 prosent når vedkommende forsørger barn.

Fra og med kalendermåneden vedkommende blir løslatt ytes det alderspensjon etter lovens vanlige bestemmelser.

Ved gjennomføring av samfunnsstraff, straffegjennomføring i medhold av straffegjennomføringsloven § 16 eller betinget dom, utbetales alderspensjon dersom vilkårene for øvrig er oppfylt. Tilsvarende gjelder ved prøveløslatelse i medhold av straffegjennomføringsloven §§ 42 flg.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen her.

I innledningen til kapittel 20 gjøres følgende endringer:

Åttende strekpunkt skal lyde:

Pensjonsopptjening for mottakere av uføretrygd står i § 20-7 a

Nytt strekpunkt tyve skal lyde:

Alderspensjon under institusjonsopphold og under straffegjennomføring står i §§ 20-22 og 20-23

§ 20-9 andre ledd bokstav a skal lyde:

som får uføretrygd, alderspensjon eller avtalefestet pensjon som nevnt i § 3-19, eller

Ny § 20-22 skal lyde:

§ 20-22 Alderspensjon under opphold i institusjon

Personer som mottar alderspensjon, får ytelsen redusert etter bestemmelsene i denne paragrafen under opphold i en institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Alderspensjonen blir ikke redusert under opphold i somatiske sykehusavdelinger.

Alderspensjon gis uten reduksjon i innleggelsesmåneden og de tre påfølgende månedene. Deretter blir alderspensjonen redusert og skal under oppholdet utgjøre 14 prosent av alderspensjonen. Alderspensjonen skal likevel utgjøre minst 22,5 prosent av garantipensjonen med høy sats, jf. § 20-9, så fremt dette ikke er mer enn det vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Alderspensjonen skal ikke reduseres når vedkommende forsørger ektefelle eller barn. Dersom vedkommende har faste og nødvendige utgifter til bolig, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at alderspensjonen ikke skal reduseres eller reduseres mindre enn nevnt i andre ledd.

Dersom vedkommende innen tre måneder etter utskrivelsen på nytt kommer i institusjon, gis det redusert alderspensjon fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til. Alderspensjonen skal utbetales etter lovens vanlige bestemmelser fra og med utskrivingsmåneden.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i denne paragrafen, herunder om

beregning av redusert ytelse,

at bestemmelsene skal gjelde for personer innlagt i andre institusjoner,

at det kan gjøres unntak for visse institusjoner eller bestemte persongrupper.

Ny § 20-23 skal lyde:

§ 20-23 Alderspensjon under straffegjennomføring

En person som utholder varetekt, straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen, har ikke rett til å få utbetalt alderspensjon fra og med andre måned etter at soningen tar til. Alderspensjonen skal likevel utbetales med 50 prosent når vedkommende forsørger barn.

Fra og med kalendermåneden vedkommende blir løslatt, ytes det alderspensjon etter lovens vanlige bestemmelser.

Ved gjennomføring av samfunnsstraff, straffegjennomføring i medhold av straffegjennomføringsloven § 16 eller betinget dom, utbetales alderspensjon dersom vilkårene for øvrig er oppfylt. Tilsvarende gjelder ved prøveløslatelse i medhold av straffegjennomføringsloven §§ 42 flg.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen her.

§ 21-10 tredje ledd skal lyde:

Departementet kan gi forskrifter om at underretning om vedtak ikke behøver å gis når vedtaket gjelder stans av dagpenger under arbeidsløshet etter kapittel 4 eller arbeidsavklaringspenger eller tilleggsstønader etter kapittel 11 av grunner som er åpenbart kjent for medlemmet, og det er gitt forhåndsorientering om at retten til ytelsen bortfaller i slike tilfeller, eller om vedtak i etteroppgjør for uføretrygd etter kapittel 12 når vedkommende ikke har innsigelser til varselet om etteroppgjøret.

I § 22-8 fjerde ledd skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

§ 22-10 tredje ledd bokstav b skal lyde:

b) uføretrygd (kapittel 12)

§ 22-10 tredje ledd bokstav c oppheves.

§ 22-10 tredje ledd bokstavene d til i blir bokstavene c til h.

I § 22-12 andre og tredje ledd skal ordene «uførepensjon» og «uførepensjonen» erstattes med henholdsvis ordene «uføretrygd» og «uføretrygden».

§ 22-14 andre ledd nytt andre punktum skal lyde:

I sak om etteroppgjør for uføretrygd etter § 12-14 fjerde ledd andre punktum regnes foreldelsesfristen fra tidspunktet for endelig vedtak om etteroppgjøret.

§ 22-14 femte ledd første punktum skal lyde:

Trekk etter § 12-14, § 22-15 sjuende ledd eller § 22-15 a femte ledd eller avregning etter § 22-16 avbryter foreldelse.

I § 22-16 andre ledd bokstav c skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

XV

I lov 4. juli 2003 nr. 80 om introduksjonsordning og norskopplæring for nyankomne innvandrere § 12 første ledd andre punktum skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

XVI

I lov 29. april 2005 nr. 21 om supplerande stønad til personar med kort butid i Noreg gjøres følgende endringer:

§ 5 andre og tredje ledd skal lyde:

Ytingane etter første leddet bokstavane a til c skal aukast med 20 prosent av minste pensjonsnivå med høg sats per barn under 18 år som personen forsørgjer og bur saman med i eitt hushald. Dersom begge ektemakane har fylt 67 år, skal auken gå til den av dei som har lågast inntekt (sjå § 6 andre leddet).

Eit barn vert rekna å forsørgje seg sjølv dersom det har inntekt som nemnd i § 6 andre leddet, og inntekta er høgare enn grunnbeløpet.

§ 6 skal lyde:

Full supplerande stønad skal setjast ned med inntekt hos stønadstakaren sjølv så vel som hos ektemaken. Dersom begge ektemakane har fylt 67 år, skal inntekt hos den eine ektemaken berre inngå ved prøvinga av ytingane til den andre ektemaken med den delen som overstig full supplerande stønad etter § 5 første leddet bokstav c.

Som inntekt vert rekna

arbeidsinntekt

pensjon og andre ytingar frå folketrygda til livsopphald

andre norske offentlege eller private pensjonar

utanlandske offentlege eller private pensjonar

kapitalinntekter.

XVII

I lov 18. desember 2009 nr. 131 om sosiale tjenester i arbeids- og velferdsforvaltningen § 38 tredje ledd skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

XVIII

I lov 19. februar 2010 nr. 5 om statstilskott til arbeidstakere som tar ut avtalefestet pensjon i privat sektor gjøres følgende endringer:

§ 14 første ledd første og andre punktum skal lyde:

For å gi rett til tilskott må pensjonen bestå av grunnpensjon, tilleggspensjon og særtillegg og skal tilsvare ugradert uførepensjon som pensjonisten ville fått beregnet etter reglene i folketrygdloven kapittel 3, slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft. Det gis ikke poengtillegg etter § 7-3 nr. 3 i tidligere lov om folketrygd 17. juni 1966 nr. 12.

§ 14 første ledd nåværende andre punktum blir nytt tredje punktum.

I § 16 skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

XIX

I lov 25. juni 2010 nr. 28 om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse gjøres følgende endringer:

§ 3 bokstav b første og andre punktum skal lyde:

b) Full pensjon tilsvarer ugradert uførepensjon som pensjonisten ville fått beregnet etter reglene i folketrygdloven kapittel 3, slik de lød før lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven trådte i kraft. Det gis ikke poengtillegg etter § 7-3 nr. 3 i tidligere lov 17. juni 1966 nr. 12 om folketrygd.

I § 3 bokstav b blir nåværende andre og tredje punktum tredje og nytt fjerde punktum.

I § 3 bokstav e første punktum skal ordet «uførepensjon» erstattes med ordet «uføretrygd».

XX

I lov 16. desember 2011 nr. 59 om endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre) gjøres følgende endringer i del I:

Endringen av innledningen til kapittel 12 skal lyde:

Bestemmelser om

formål står i § 12-1

vilkår for rett til uføretrygd står i §§ 12-2 til 12-7

uføretidspunkt står i § 12-8

fastsetting av inntekt før og etter uførhet står i § 12-9

fastsetting og endring av uføregrad står i § 12-10

grunnlaget for beregning av uføretrygd står i § 12-11

trygdetid står i § 12-12

uføretrygdens størrelse står i § 12-13

reduksjon av uføretrygd på grunn av inntekt står i § 12-14

barnetillegg står i § 12-15

reduksjon av barnetillegg på grunn av inntekt står i § 12-16

uføretrygd ved yrkesskade står i § 12-17

tillegg til uføretrygd for gjenlevende ektefelle står i § 12-18

uføretrygd under institusjonsopphold og straffegjennomføring står i §§ 12-19 og 12-20

avkall på uføretrygd står i § 12-21

Endringen av § 12-1 skal lyde:

§ 12-1 skal lyde:

§ 12-1 Formål

Formålet med uføretrygd er å sikre inntekt for personer som har fått sin inntektsevne varig nedsatt på grunn av sykdom, skade eller lyte.

Endringen av § 12-2 første ledd første punktum skal lyde:

Det er et vilkår for rett til uføretrygd at vedkommende har vært medlem i folketrygden i de siste tre årene fram til uføretidspunktet, se § 12-8.

Endringen av § 12-4 første og andre ledd skal lyde:

Det er et vilkår for rett til uføretrygdat personen er mellom 18 og 67 år.

Dersom krav om uføretrygd settes fram etter at medlemmet har fylt 62 år, er det et vilkår for rett til uføretrygd at medlemmet hadde en pensjonsgivende inntekt på minst folketrygdens grunnbeløp i året før uføretidspunktet (se § 12-8)eller minst tre ganger folketrygdens grunnbeløp i løpet av de tre siste årene før dette tidspunktet. Dette gjelder likevel ikke dersom uføretrygden er gitt med virkning fra et tidspunkt før personen fylte 62 år.

Endringen av § 12-5 tredje ledd skal lyde:

§ 12-5 tredje ledd skal lyde:

Når det fremmes krav om uføretrygd, skal det dokumenteres at funksjonsevnen har vært vurdert av lege eller annet fagpersonell.

Endringen av § 12-7 skal lyde:

§ 12-7 Nedsatt inntektsevne

Det er et vilkår for rett til uføretrygd at evnen til å utføre inntektsgivende arbeid (inntektsevnen) er varig nedsatt med minst halvparten.

For personer som mottar arbeidsavklaringspenger når krav om uføretrygd settes fram, er det tilstrekkelig at inntektsevnen er varig nedsatt med 40 prosent.

Ved vurderingen av hvor mye inntektsevnen er nedsatt, legges det vekt på alder, evner, utdanning, yrkesbakgrunn og arbeidsmuligheter på hjemstedet eller andre steder der det er rimelig at vedkommende tar arbeid. Inntektsmulighetene i ethvert arbeid som vedkommende nå kan utføre (inntekt etter uførhet) sammenlignes med inntektsmulighetene som vedkommende hadde før uføretidspunktet (inntekt før uførhet).

Endringen av § 12-8 skal lyde:

§ 12-8 Uføretidspunkt

Uføretidspunktet er tidspunktet da inntektsevnen ble varig nedsatt som nevnt i folketrygdloven § 12-7 første og andre ledd og § 12-17 første ledd bokstav c.

Dersom uføregraden økes fordi inntektsevnen er blitt ytterligere nedsatt, se § 12-10, skal det fastsettes et nytt uføretidspunkt dersom dette er til fordel for vedkommende.

Endringsloven § 12-8 blir 12-9 og skal lyde:

§ 12-9 Fastsetting av inntekt før og etter uførhet

Inntekt før uførhet fastsettes på grunnlag av pensjonsgivende inntekt, se § 3-15, i de fem siste kalenderårene før uføretidspunktet, se § 12-8. Gjennomsnittlig inntekt i de tre beste inntektsårene legges til grunn. Den pensjonsgivende inntekten som en arbeidstaker har i en deltidsstilling omregnes til en årsinntek i full stilling. For kalenderår med både næringsinntekt og inntekt som arbeidstaker, skal inntekten som arbeidstakeren har i en deltidsstilling likevel ikke omregnes til full stilling. Inntekt for hvert kalenderår skal ikke settes lavere enn 3,4 ganger grunnbeløpet. For medlemmer som fyller vilkårene for rett til minsteytelse som ung ufør, se § 12-13 tredje ledd, skal inntekt for hvert kalenderår ikke settes lavere enn 4,5 ganger grunnbeløpet.

Det skal ses bort fra år da et medlem har fått pensjonsopptjening på grunnlag av omsorgsarbeid etter folketrygdloven § 3-16 eller 20-8 dersom dette er til fordel for vedkommende. Året før og året etter slike år anses da å følge umiddelbart etter hverandre.

For arbeidstakere som har ett eller flere arbeidsforhold, skal inntekt før uførhet fastsettes med grunnlag i arbeidstakerens stillingsandel på tidspunktet medlemmet har rett til å få utbetalt uføretrygden fra (virkningstidspunktet) omregnet til en årsinntekt i full stilling dersom det er gunstigere for vedkommende. Arbeidsforholdet må være dokumentert med arbeidsavtale som inneholder en klart angitt stillingsandel og startdato.

Inntekt etter uførhet fastsettes til den inntekt han eller hun forutsettes å kunne skaffe seg ved å utnytte sin restinntektsevne.

Inntekt før og etter uførhet justeres i samsvar med endringer i grunnbeløpet.

Som inntekt etter paragrafen her regnes all pensjonsgivende inntekt, se § 3-15.

Departementet kan i forskrift gi nærmere regler om fastsetting av inntekt før og etter uførhet, herunder om at visse inntekter ikke skal medregnes.

Endringsloven § 12-9 blir § 12-10. Fjerde ledd andre punktum i § 12-10 oppheves.

Endringen «Nåværende § 12-8 blir § 12-10 og skal lyde:

§ 12-10. Uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle

Det er et vilkår for at en hjemmearbeidende ektefelle skal få rett til uføretrygd, at evnen til å utføre arbeid i hjemmet (arbeidsevnen) er varig nedsatt med minst halvparten.

Uføretidspunktet er tidspunktet da arbeidsevnen ble varig nedsatt med minst halvparten.

Ved vurderingen av hvor mye arbeidsevnen er nedsatt (hvor høy uføregraden er), skal den evnen til å utføre arbeid i hjemmet som vedkommende nå har, sammenlignes med den tilsvarende evnen som vedkommende hadde før sykdommen, skaden eller lytet oppstod.

En hjemmearbeidende ektefelle skal vurderes etter bestemmelsene i § 12-7 dersom det er sannsynlig at vedkommende ville ha begynt i inntektsgivende arbeid hvis uførheten ikke hadde oppstått. Det samme gjelder dersom den andre ektefellens inntekt er mindre enn to ganger grunnbeløpet.»

oppheves.

Endringen av § 12-11 første ledd første punktum skal lyde:

Uføretrygd beregnes på grunnlag av pensjonsgivende inntekt, se § 3-15, i de fem siste kalenderårene før uføretidspunktet, se § 12-8.

Endringen av § 12-11 andre ledd første punktum skal lyde:

For år da en person har mottatt uføretrygd, skal pensjonsgivende inntekt, og en inntekt som svarer til beregningsgrunnlaget for uføretrygden justert for fastsatt uføregrad, inngå i grunnlaget.

Endringen av § 12-12 tredje ledd første punktum skal lyde:

Som trygdetid regnes også framtidig trygdetid fra uføretidspunktet (se § 12-8) til og med det året vedkommende fyller 66 år.

Endringen av § 12-12 sjette ledd skal lyde:

Dersom trygdetiden er fastsatt etter tredje ledd andre punktum, skal den fastsettes på nytt når det fastsettes et nytt uføretidspunkt ved økt uføregrad etter § 12-8 andre ledd.

Endringen av § 12-13 tredje ledd skal lyde:

For et medlem som har blitt ufør før fylte 26 år på grunn av en alvorlig og varig sykdom, skade eller lyte som er klart dokumentert, er minsteytelsene som nevnt i andre ledd henholdsvis 2,66 og 2,91 ganger grunnbeløpet. Dette gjelder selv om et medlem har vært mer enn 50 prosent yrkesaktiv etter fylte 26 år, dersom det er klart dokumentert at vilkårene i første punktum var oppfylt før 26 år og kravet settes fram før fylte 36 år. Bestemmelsen i første punktum gjelder også når uføretrygd gis på nytt etter at ytelsen er falt bort på grunn av prøving mot inntekt etter § 12-14. Minsteytelsen etter leddet her ytes tidligst fra og med den måneden medlemmet fyller 20 år.

Endringen av § 12-13 femte ledd skal lyde:

Dersom uføregraden etter § 12-10 er lavere enn 100 prosent, fastsettes uføretrygden til en forholdsmessig andel av beløpet etter første til fjerde ledd.

Endringen av § 12-14 første ledd skal lyde:

Når uføregraden fastsettes etter § 12-10, skal det fastsettes en inntektsgrense, som skal svare til inntekt etter uførhet (se § 12-9 fjerde ledd) tillagt 40 prosent av grunnbeløpet per kalenderår. Dersom uføretrygden er en omregnet uførepensjon, skal det for kalenderår til og med år 2018 fastsettes en inntektsgrense, som skal svare til inntekt etter uførhet (se § 12-9 fjerde ledd) tillagt 60 000 kroner.

Endringen av § 12-14 andre ledd andre punktum skal lyde:

Reduksjonen skal svare til den overskytende inntekten multiplisert med en brøk der vedkommendes uføretrygd ved 100 prosent uføregrad er teller og inntekten før uførheten (se § 12-9 første til tredje ledd) er nevner.

Endringen av § 12-14 fjerde ledd skal lyde:

Den uføretrygdede skal opplyse om forventet pensjonsgivende inntekt og om endringer i inntekten. Dersom det er utbetalt for lite eller for mye, skal det foretas et etteroppgjør. Dersom det er utbetalt for lite, skal differansen etterbetales som et engangsbeløp. For mye utbetalt uføretrygd kan inndrives uten hensyn til skyld og kan avregnes i framtidige ytelser som omfattes av § 22-16 tredje ledd og AFP i offentlig sektor. Krav om tilbakebetaling av for mye utbetalt uføretrygd er tvangsgrunnlag for utlegg. Kravet kan inndrives av Arbeids- og velferdsetaten etter reglene i bidragsinnkrevingsloven.

Endringen av § 12-15 fjerde ledd skal lyde:

Når et barn blir forsørget av flere som mottar uføretrygd eller alderspensjon, ytes tillegget til den som har rett til høyest tillegg. Departementet kan i forskrift gi nærmere regler om gjennomføring av denne bestemmelsen. Dersom forsørgerne ikke bor sammen, ytes tillegget til den som har den daglige omsorgen for barnet.

Endringen av § 12-16 andre ledd skal lyde:

Personinntekt etter skatteloven § 12-2 kan føre til at barnetillegg blir redusert. Ytelser fra utlandet av samme art som pensjonsytelser og overgangsstønad fra folketrygden, pensjonsytelser, inkludert forsørgingstillegg, fra norsk offentlig eller privat pensjonsordning og ytelser fra norsk individuell pensjonsforsikring, livrente, gavepensjon o.l. kan også føre til at barnetillegg blir redusert. Det skal likevel ses bort fra ytelser eller deler av ytelser fra utlandet som blir redusert på tilsvarende måte som etter denne paragrafen.

Endringen av § 12-17 skal lyde:

§ 12-17 Uføretrygd ved yrkesskade

Til den som er arbeidsufør på grunn av en skade eller sykdom som går inn under kapittel 13, ytes det uføretrygd etter følgende særbestemmelser:

Vilkåret i § 12-2 om minst tre års forutgående medlemskap gjelder ikke.

Vilkåret i § 12-3 om fortsatt medlemskap gjelder ikke.

Uføretrygd ytes ved uføregrader ned til 30 prosent.

Det skal fastsettes en særskilt uføregrad for den delen av uførheten som skyldes yrkesskade eller yrkessykdom. Det ses bort fra uførhet som skyldes andre forhold enn yrkesskaden, når denne delen utgjør under 30 prosent av den totale uførheten.

Antatt årlig arbeidsinntekt på skadetidspunktet legges til grunn for beregningen av uføretrygden dersom beregningsgrunnlaget etter § 12-11 første til fjerde ledd er lavere. Godtgjørelse av midlertidig eller tilfeldig art regnes ikke med ved fastsettingen av den antatte årlige inntekten. Naturalytelser og overskudd på utgiftsgodtgjørelser regnes med og gis den verdien som legges til grunn ved utligning av inntektsskatt. Den antatte årlige arbeidsinntekten skal reguleres i samsvar med endringer i grunnbeløpet fram til det tidspunktet uføretrygden gis virking fra. Grunnlaget kan ikke settes høyere enn seks ganger grunnbeløpet. Grunnlaget reguleres i samsvar med endringer i grunnbeløpet.

Ved yrkesskade avkortes uføretrygden og barnetillegg ikke på grunn av manglende trygdetid.

Departementet kan gi forskrifter om beregning av uføretrygd når uførheten skyldes yrkesskade.

Setningen «Nåværende § 12-16 blir ny § 12-19 og skal lyde: - - -» tas ut.

Endringen av § 12-18 skal lyde:

§ 12-18 Tillegg til uføretrygd for gjenlevende ektefelle (gjenlevendetillegg)

Det gis tillegg til uføretrygden etter bestemmelsene i paragrafen her for et tidsrom på fem år til en person som også fyller vilkårene for rett til pensjon i §§ 17-3 og 17-4, og enten § 17-5 eller 17-10.

Dersom 50 prosent av summen av den gjenlevendes egen uføretrygd og den avdødes uføretrygd beregnet etter tredje ledd og med gjenlevendes trygdetid, overstiger den gjenlevendes egen uføretrygd skal differansen utbetales som et tillegg til uføretrygden. Tillegget skal minst utgjøre differansen mellom den avdødes minsteytelse fastsatt etter bestemmelsene i § 12-13 andre og tredje ledd, beregnet med avdødes trygdetid, og den gjenlevendes egen uføretrygd, beregnet med gjenlevendes trygdetid. Gjenlevendes sivilstand på virkningstidspunktet for tillegget etter paragrafen her legges til grunn ved beregning av minsteytelsen til avdøde og gjenlevende. Det skal legges til grunn ugradert uføretrygd både for den gjenlevende og den avdøde.

Den avdødes uføretrygd fastsettes lik den ugraderte uføretrygden som den avdøde ville ha fått om han eller hun på dødsfallstidspunktet hadde fått rett til uføretrygd, eller den ugraderte uføretrygden som den avdøde mottok. Dersom den avdødes trygdetid var fastsatt etter § 12-12 tredje ledd andre punktum, skal den fastsettes på nytt dersom det ville blitt fastsatt nytt uføretidspunkt, se § 12-12 sjette ledd.

Dersom den avdøde var 67 år eller eldre, skal den avdødes uføretrygd i andre ledd erstattes med 66 prosent av et særskilt fastsatt beregningsgrunnlag, begrenset opp til 6 ganger grunnbeløpet i folketrygden. Ved fastsettelse av dette beregningsgrunnlaget legges den avdødes sluttpoengtall beregnet etter kapittel 3 i loven her til grunn. Opptjening til og med kalenderåret før dødsfallet regnes med. Beregningsgrunnlaget fastsettes til den inntekten som gir et pensjonspoeng etter § 3-13 andre ledd som svarer til dette sluttpoengtallet.

Dersom den avdøde var under 67 år og mottok hel alderspensjon på dødsfallstidspunktet, skal beregningsgrunnlaget fastsettes tilsvarende som etter fjerde ledd.

Dersom den gjenlevende ble ufør etter at dødsfallet har funnet sted, og mottar pensjon til gjenlevende ektefelle ved innvilgelse av uføretrygden, skal beregningsgrunnlaget til avdøde fastsettes med utgangspunkt i sluttpoengtallet i pensjonen tilsvarende som etter fjerde ledd.

Tillegget skal justeres for uføregrad. Dersom den gjenlevende har inntekt som vil gi reduksjon av uføretrygd etter § 12-14, skal gjenlevendetillegget multipliseres med forholdet mellom den reduserte uføretrygden og uføretrygden uten inntektsreduksjon. Bestemmelsene om etteroppgjør i § 12-14 fjerde ledd gjelder tilsvarende.

Tillegget skal reguleres i samsvar med senere endringer i grunnbeløpet, jf. folketrygdloven § 1-4.

Ny § 12-19 skal lyde:

§ 12-19 Uføretrygd under opphold i institusjon

Personer som mottar uføretrygd, får ytelsen redusert etter bestemmelsene i denne paragrafen under opphold i en institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Uføretrygden blir ikke redusert under opphold i somatiske sykehusavdelinger.

Uføretrygd gis uten reduksjon i innleggelsesmåneden og de tre påfølgende månedene. Deretter blir uføretrygden redusert og skal under oppholdet utgjøre14 prosent av uføretrygden. Ytelsen skal likevel utgjøre minst 45 prosent av grunnbeløpet så fremt dette ikke er mer enn det vedkommende har rett til etter lovens vanlige bestemmelser.

Uføretrygden skal ikke reduseres når vedkommende forsørger ektefelle eller barn. Dersom vedkommende har faste og nødvendige utgifter til bolig, kan Arbeids- og velferdsetaten bestemme at uføretrygden ikke skal reduseres eller reduseres mindre enn nevnt i andre ledd.

Dersom vedkommende innen tre måneder etter utskrivelsen på nytt kommer i institusjon, gis det redusert uføretrygd fra og med måneden etter at det nye oppholdet tar til. Uføretrygden skal utbetales etter lovens vanlige bestemmelser fra og med utskrivingsmåneden.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i denne paragrafen, herunder om

beregning av redusert ytelse,

at bestemmelsene skal gjelde for personer innlagt i andre institusjoner,

at det kan gjøres unntak for visse institusjoner eller bestemte persongrupper.

Ny § 12-20 skal lyde:

§ 12-20 Uføretrygd under straffegjennomføring

En person som utholder varetekt, straff eller særreaksjon i anstalt under kriminalomsorgen, har ikke rett til å få utbetalt uføretrygd fra og med andre måned etter at soningen tar til. Uføretrygden skal likevel utbetales med 50 prosent når vedkommende forsørger barn.

Fra og med kalendermåneden vedkommende blir løslatt ytes det uføretrygd etter lovens vanlige bestemmelser.

Ved gjennomføring av samfunnsstraff, straffegjennomføring i medhold av straffegjennomføringsloven § 16 eller betinget dom, utbetales uføretrygd dersom vilkårene for øvrig er oppfylt. Tilsvarende gjelder ved prøveløslatelse i medhold av straffegjennomføringsloven §§ 42 flg.

Departementet kan gi forskrifter om anvendelsen av bestemmelsene i paragrafen her.

Endringen

«Nåværende § 12-14 blir § 12-18 og skal lyde:

§ 12-18. Avkall på uføretrygd

En mottaker av uføretrygd kan gi avkall på retten til uføretrygd dersom

ektefellen mottar alderspensjon eller avtalefestet pensjon som det godskrives pensjonspoeng for, og

vedkommende enten har kortere trygdetid enn ektefellen eller får uføretrygd etter en uføregrad lavere enn 100 prosent.

Ektefellens ytelser fastsettes da etter reglene for pensjonister som forsørger den andre ektefellen.»

skal lyde:

«Nåværende § 12-14 blir ny § 12-21 og skal lyde:

§ 12-21 Avkall på uføretrygd

En mottaker av uføretrygd kan gi avkall på retten til uføretrygd dersom

ektefellen mottar alderspensjon eller avtalefestet pensjon som det godskrives pensjonspoeng for, og

vedkommende enten har kortere trygdetid enn ektefellen eller får uføretrygd etter en uføregrad lavere enn 100 prosent.

Ektefellens ytelser fastsettes da etter reglene for pensjonister som forsørger den andre ektefellen.»

Endringen av del II tredje ledd og fjerde ledd skal lyde:

Uførepensjon fra folketrygden omregnes til uføretrygd etter de nye reglene med virkning fra den dato loven trer i kraft. Dette gjelder også der uførepensjon innvilges på et senere tidspunkt, men med virkningstidspunkt før loven trer i kraft.

Departementet gir forskrifter om

omregning av uførepensjon til uføretrygd og

fastsetting av pensjonspoeng og pensjonsopptjening for inntektsåret før loven trer i kraft.

Del II femte ledd oppheves.

XXI

I lov 7. mars 2014 nr. 5 om endringer i lov om Statens pensjonskasse og enkelte andre lover gjøres følgende endringer:

Endringen av § 30 tredje ledd i lov om Statens pensjonskasse skal lyde:

Et medlem som mottar pensjon, plikter å underrette Pensjonskassen om endringer i forhold som kan være avgjørende for om medlemmet fortsatt har rett til ytelsen. Medlemmet skal opplyse om forventet inntekt og om endringer i inntekten. Dersom medlemmet har fått utbetalt for lite eller for mye pensjon, skal det foretas et etteroppgjør. Dersom det er utbetalt for lite, skal differansen etterbetales som et engangsbeløp. For mye utbetalt uførepensjon kan inndrives uten hensyn til skyld og kan avregnes ved å trekke i framtidige utbetalinger av uførepensjon og alderspensjon fra Pensjonskassen. Krav om tilbakekreving av for mye utbetalt uførepensjon er tvangsgrunnlag for utlegg. Departementet kan gi forskrift med nærmere regler om etteroppgjør.

Endringen av § 31 første ledd i lov om Statens pensjonskasse skal lyde:

Midlertidig uførepensjon og uførepensjon skal utbetales fra og med den måneden medlemmet fyller vilkårene. Pensjonen faller bort i den utstrekning det utbetales lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. Departementet kan gi forskrift med nærmere regler om bortfall av pensjon på grunn av lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. Etterbetaling av pensjon til medlem som mottar arbeidsavklaringspenger etter folketrygdloven kapittel 11 eller uføretrygd etter folketrygdloven kapittel 12, skal skje med samme virkningstidspunkt som for folketrygdens ytelser.

Endringen av § 13 tredje ledd i lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. skal lyde:

Et medlem som mottar pensjon, plikter å underrette pensjonsordningen om endringer i forhold som kan være avgjørende for om medlemmet fortsatt har rett til ytelsen. Medlemmet skal opplyse om forventet inntekt og om endringer i inntekten. Dersom medlemmet har fått utbetalt for lite eller for mye pensjon, skal det foretas et etteroppgjør. Dersom det er utbetalt for lite, skal differansen etterbetales som et engangsbeløp. For mye utbetalt uførepensjon kan inndrives uten hensyn til skyld og kan avregnes ved å trekke i framtidige utbetalinger av uførepensjon og alderspensjon fra pensjonsordningen. Krav om tilbakekreving av for mye utbetalt uførepensjon er tvangsgrunnlag for utlegg. Departementet kan gi forskrift med nærmere regler om etteroppgjør.

Endringen av § 14 første ledd i lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. skal lyde:

Midlertidig uførepensjon og uførepensjon skal utbetales fra og med den måneden medlemmet fyller vilkårene. Pensjonen faller bort i den utstrekning det utbetales lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. Departementet kan gi forskrift med nærmere regler om bortfall av pensjon på grunn av lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. Etterbetaling av pensjon til medlem som mottar arbeidsavklaringspenger etter folketrygdloven kapittel 11 eller uføretrygd etter folketrygdloven kapittel 12, skal skje med samme virkningstidspunkt som for folketrygdens ytelser.

Endringen av § 14 andre ledd første punktum i lov om pensjonsordning for sykepleiere skal lyde:

Samlet barnetillegg kan likevel ikke overstige et beløp tilsvarende 12 prosent av pensjonsgrunnlaget opp til 6 ganger folketrygdens grunnbeløp.

Endringen av § 16 tredje ledd i lov om pensjonsordning for sykepleiere skal lyde:

Et medlem som mottar pensjon, plikter å underrette pensjonsordningen om endringer i forhold som kan være avgjørende for om medlemmet fortsatt har rett til ytelsen. Medlemmet skal opplyse om forventet inntekt og om endringer i inntekten. Dersom medlemmet har fått utbetalt for lite eller for mye pensjon, skal det foretas et etteroppgjør. Dersom det er utbetalt for lite, skal differansen etterbetales som et engangsbeløp. For mye utbetalt uførepensjon kan inndrives uten hensyn til skyld og kan avregnes ved å trekke i framtidige utbetalinger av uførepensjon og alderspensjon fra pensjonsordningen. Krav om tilbakekreving av for mye utbetalt uførepensjon er tvangsgrunnlag for utlegg. Departementet kan gi forskrift med nærmere regler om etteroppgjør.

Endringen av § 17 første ledd i lov om pensjonsordning for sykepleiere skal lyde:

Midlertidig uførepensjon og uførepensjon skal utbetales fra og med den måneden medlemmet fyller vilkårene. Pensjonen faller bort i den utstrekning det utbetales lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. Departementet kan gi forskrift med nærmere regler om bortfall av pensjon på grunn av lønn under sykdom eller sykepenger fra folketrygden. Etterbetaling av pensjon til medlem som mottar arbeidsavklaringspenger etter folketrygdloven kapittel 11 eller uføretrygd etter folketrygdloven kapittel 12, skal skje med samme virkningstidspunkt som for folketrygdens ytelser.

XXII

Loven trer i kraft fra den tid Kongen bestemmer, med unntak av del XX og XXI som trer i kraft straks.

Departementet kan gi forskrifter med overgangsregler om ytelser som omfattes av loven her for personer som er innlagt i institusjon under statlig ansvar eller innsatt i kriminalomsorgens anstalter, når loven her trer i kraft.

Departementet gir forskrifter om samordning av

alderspensjon fra tjenestepensjonsordning

enke- og enkemannspensjon fra tjenestepensjonsordning og

pensjon fra personskadetrygd

som ytes før 67 år, som er samordnet med uførepensjon fra folketrygden og som utbetales når loven trer i kraft.