Prop. 186 S

(2012–2013)
Proposisjon til Stortinget (forslag til stortingsvedtak)

Samtykke til ratifikasjon av avtale om våpenhandel av 2. april 2013

Tilråding fra Utenriksdepartementet 23. august 2013, godkjent i statsråd samme dag. (Regjeringen Stoltenberg II)

Dokumentet på regjeringen.no

1 Innledning

Avtalen om våpenhandel ble vedtatt av FNs generalforsamling 2. april 2013. Avtalen er den første juridisk bindende avtalen som regulerer internasjonal våpenhandel.

Målsettingen med avtalen er å etablere så høye felles internasjonale standarder for internasjonal handel med konvensjonelle våpen som mulig og å forhindre ulovlig handel med slike våpen, bl.a. med sikte på å bidra til fred, sikkerhet og stabilitet og å redusere menneskelige lidelser. Avtalen skal også bidra til samarbeid, åpenhet og ansvarlighet hos statspartene.

Norge undertegnet avtalen sammen med 66 andre stater under en seremoni i FN i New York 3. juni 2013. Beslutningen om undertegning ble truffet ved kgl. res. av 24. mai 2013.

Siden avtalen antas å være av særlig viktighet, legges det til grunn at Stortingets samtykke til ratifikasjon vil være nødvendig i henhold til Grunnloven § 26.

Avtalen i engelsk originaltekst med oversettelse til norsk følger som trykt vedlegg til proposisjonen.

2 Bakgrunn og forhandlingsprosess

Det har i de senere år vært en økende internasjonal erkjennelse av at det trengs en global avtale som regulerer handel med konvensjonelle våpen. Årlig dør eller skades et stort antall mennesker i væpnet konflikt eller som følge av væpnet vold forårsaket av konvensjonelle våpen og ammunisjon, især håndvåpen og lette våpen. Uansvarlig og ulovlig omsetning av slike våpen utgjør en viktig årsak til slike menneskelige lidelser.

Voteringen i Generalforsamlingen fant sted etter at den forutgående FN-konferansen om handel med konvensjonelle våpen i New York i tidsrommet 18.–28. mars 2013 endte uten enighet om en avtale. FN-konferansen var underlagt krav om konsensus for vedtakelse av avtalen, og Iran, Nord-Korea og Syria blokkerte slik konsensus på konferansens siste dag. En gruppe land (deriblant Norge) fremmet deretter en resolusjon i Generalforsamlingen om vedtakelse av formannens avtaleutkast. Avtalen ble vedtatt med 154 stemmer for, 3 imot (Iran, Nord-Korea og Syria) og 23 avstående.

Vedtakelsen av avtalen representerte avslutningen på en lang prosess som formelt begynte med vedtakelsen av resolusjon 64/48 i FNs generalforsamling i 2009. Resolusjonen gav mandatet til forhandlinger med sikte på inngåelse av en juridisk bindende avtale om handel med konvensjonelle våpen. Det ble i perioden 2010 – 2012 gjennomført flere forberedende møter i FN i New York før en fire-ukers FN-konferanse om avtalen ble gjennomført i New York 2. – 28. juli 2012. Konferansen endte uten enighet om en avtale. USA, fulgt av andre land, kunne ikke godta formannens avtaleutkast og bad om mer tid. FNs generalforsamling besluttet ved resolusjon 67/234 A av 24. desember 2012 at det skulle gjennomføres en siste forhandlingskonferanse med sikte på å nå enighet om en avtale i FN i New York 18. – 28. mars 2013. Resolusjonen fastslo også at konferansens resultat så snart som mulig skulle rapporteres til daværende sesjon av Generalforsamlingen. Dette innebar implisitt en mulighet for votering dersom også mars-konferansen skulle ende uten enighet om en avtale. Dette materialiserte seg ved Irans, Nord-Koreas og Syrias blokkering av konsensus 28. mars 2013 og voteringen i Generalforsamlingen 2. april 2013.

Norge har under forhandlingene arbeidet for en sterk avtale med humanitær innretning. Avtalen representerer et viktig bidrag i så henseende. På enkelte områder kunne den imidlertid ha vært mer omfattende og hatt klarere bestemmelser.

Under forhandlingene argumenterte Norge for at avtalen burde omfatte alle konvensjonelle våpen samt ammunisjon og deler og komponenter. Resultatet av forhandlingene ble at avtalens anvendelsesområde som minimum omfatter de syv våpenkategoriene i FNs eget register over konvensjonelle våpen («The United Nations Register of Conventional Arms») samt håndvåpen og lette våpen. Henvisningen til kategoriene i FNs register samt utformingen av artikkel 3 om ammunisjon, gjør at for eksempel håndgranater og andre manuelt leverte militære eksplosiver ikke er omfattet av minimumskravene i avtalen. Avtalen oppfordrer imidlertid statspartene til å inkludere et så bredt spekter som mulig av konvensjonelle våpen i sine nasjonale kontrollister over relevante våpen. Regjeringen legger til grunn at håndgranater og andre manuelt leverte militære eksplosiver, som også i dag er underlagt eksportkontroll i Norge, skal inngå i den norske kontrollisten under avtalen og vil arbeide for at dette blir gjeldende norm under avtalen.

Ammunisjon og deler og komponenter til de våpen som dekkes av avtalen, er omfattet av sentrale bestemmelser om forbud og lisenskriterier for eksport, men ikke av for eksempel bestemmelsene om registerføring og rapportering.

Begrepet eksport er ikke nærmere presisert i avtalen. Under forhandlingene fastholdt de aller fleste land at begrepet for deres vedkommende omfatter gaver, lån og leie i tillegg til rene kommersielle transaksjoner. Kina argumenterte under forhandlingene imot å inkludere gaver og lån i avtalen. Regjeringen legger til grunn at gaver, lån og leie er omfattet av avtalen og vil arbeide for at dette blir gjeldende norm for gjennomføringen av avtalen.

Bestemmelsen i artikkel 6 nr. 3 omhandler våpenoverførsler som er forbudt under avtalen. Bestemmelsen inneholder ingen eksplisitt henvisning til krigsforbrytelser foretatt i ikke-internasjonale væpnede konflikter. En rekke land gav under forhandlingene imidlertid uttrykk for at slike konflikter var omfattet av bestemmelsens siste setning «… or other war crimes as defined by international agreements to which it is a Party». Regjeringen legger denne forståelsen til grunn.

Avtalens artikkel 7 nr. 3 om eksportvurderinger fastslår at eksporttillatelser skal avslås dersom eksporten medfører en «overriding risk» for noen av de negative konsekvenser som er listet i bestemmelsen (knyttet til fred og sikkerhet, brudd på internasjonal humanitærrett og internasjonale menneskerettigheter, terrorisme og transnasjonal organisert kriminalitet). Det er knyttet en viss tvetydighet til den engelske termen «overriding». Begrepet er ikke klart definert og benyttes ikke som rettslig standard i folkeretten. De aller fleste land uttrykte under forhandlingene at de legger til grunn at dette er en selvstendig terskel som skal utløse eksportavslag dersom det er overveiende sannsynlig at en av de negative konsekvensene inntrer, og ikke et kriterium som gir anledning til å balansere mellom negative og positive konsekvenser. Noen få land viste i forhandlingene til at det sistnevnte kunne være aktuelt i tilknytning til at artikkel 7 nr. 1 (a) fastslår at det eksporterende land skal vurdere både om eksporten vil bidra til eller undergrave fred og sikkerhet. Regjeringen legger til grunn at dersom det er overveiende sannsynlig at en av de negative konsekvensene som er listet i artikkelen inntrer, skal eksporttillatelse avslås.

Norge har samarbeidet nært med likesinnede land og hatt god kontakt med norsk og internasjonalt sivilsamfunn, samt med norsk industri.

Avtalen forhindrer ikke statsparter i å beholde strengere nasjonale eksportkontrollregimer og å styrke disse utover avtalens krav. Den legger heller ikke ensidige begrensninger på norsk industri, og er ikke i norsk industris konkurransemessige disfavør.

Avtalens depositar er FNs generalsekretær. Den trer i kraft etter at 50 stater har ratifisert.

3 Hovedinnholdet i avtalen

Avtalen består av fortale, herunder prinsipper, og 28 artikler.

Fortalen understreker bl.a. at avtalen ikke forhindrer statsparter i å opprettholde eksisterende, eller å innføre nye, nasjonale bestemmelser som går lenger enn avtalens egne regler, for å fremme avtalens målsetting. Det vises også til at det er enhver stats suverene rett å regulere og kontrollere konvensjonelle våpen innenfor eget territorium, i henhold til dens eget rettslige og konstitusjonelle system.

Artikkel 1 fastsetter at formålet med avtalen er å etablere så høye standarder som mulig for internasjonal handel med konvensjonelle våpen og å forhindre illegal handel med slike våpen, med sikte på å bidra til fred, sikkerhet og stabilitet og å redusere menneskelige lidelser, samt bidra til samarbeid, åpenhet og ansvarlighet hos statspartene.

Artikkel 2 angir avtalens virkeområde, og dermed hvilke kategorier av våpen som omfattes av avtalen. Stridsvogner, pansrede kampvogner, grovkalibrede artillerisystemer, kampluftfartøy, angrepshelikoptre, krigsskip, missiler og utskytningsenheter, samt håndvåpen og lette våpen er omfattet. Følgende transaksjonstyper er omfattet: eksport, import, transitt, omlasting og våpenformidling. Internasjonale våpenforflytninger av, eller på vegne av, en statspart for eget bruk er ikke omfattet, under forutsetning av at våpnene forblir statspartens eiendom.

Artikkel 3 bestemmer at hver statspart skal etablere og opprettholde et nasjonalt kontrollsystem for å regulere eksport av ammunisjon til de våpen som omfattes av artikkel 2.

Artikkel 4 bestemmer at hver statspart skal etablere og opprettholde et nasjonalt kontrollsystem for å regulere eksport av deler og komponenter som kan settes sammen til våpen som er omfattet av artikkel 2.

Artikkel 5 gir regler for den generelle gjennomføringen av avtalen. Hver statspart skal etablere og opprettholde nasjonale kontrollsystemer, herunder nasjonale kontrollister for våpen som er omfattet av avtalen. Listene skal som minimum omfatte våpen i de kategoriene som er listet i artikkel 2, basert på de beskrivelser som finnes i FNs eget register for konvensjonelle våpen. For håndvåpen og lette våpen skal beskrivelser i andre relevante FN-instrumenter benyttes som et minimum. Dette innebærer videre en plikt til å opprettholde eller innføre et system for lisensbehandling for varer som er oppført på listene.

Artikkel 6 lister opp overførsler som er forbudt under avtalen. Dette innbefatter overførsler som medfører brudd på sanksjoner vedtatt av FNs sikkerhetsråd, herunder våpenembargoer, statenes øvrige traktatforpliktelser samt overførsler av våpen som eksportørstaten har kunnskap om at vil kunne bli brukt til å begå folkemord, forbrytelser mot menneskeheten eller krigsforbrytelser. Artikkel 6 innebærer også at våpen, ammunisjon og deler og komponenter som eksporteres, skal tilfredsstille kravene som stilles til krigføringsmidler i den humanitære folkeretten.

Artikkel 7 omhandler betingelser og kriterier for eksport av våpen og varer under avtalen. Kriteriene er knyttet til en forhåndsvurdering av mulige konsekvenser for fred og sikkerhet og risiko for brudd på internasjonale menneskerettigheter, internasjonal humanitærrett, internasjonale regler om terrorisme og regler om transnasjonal organisert kriminalitet. Hvis det er overveiende sannsynlig at slike negative konsekvenser kan inntreffe, skal eksporttillatelse ikke gis. Eksportørstaten skal i sin forhåndsvurdering også ta hensyn til risikoen for at våpeneksporten kan bli brukt til å gjennomføre alvorlig kjønnsbasert vold eller vold mot kvinner og barn.

Artikkel 8 inneholder bestemmelser om import. Importørstaten skal treffe tiltak for regulering av import av våpen under avtalen i den grad det anses nødvendig. Enhver importørstat er forpliktet til å stille til rådighet relevant informasjon som eksportørstaten trenger for å gjennomføre vurdering av eksportsøknader. Slik informasjon kan inneholde sluttbruks- eller sluttbrukerdokumentasjon.

Artikkel 9 fastslår at enhver statspart skal treffe adekvate tiltak for å regulere transitt og omlasting under statspartens jurisdiksjon av våpen som er omfattet av avtalen, i samsvar med folkeretten.

Artikkel 10 fastslår at enhver statspart skal treffe tiltak for å regulere aktivitet knyttet til våpenformidling under egen jurisdiksjon.

Artikkel 11 omfatter tiltak mot utilsiktet spredning av våpen, herunder at risiko for utilsiktet spredning skal vurderes i tilknytning til eksporttillatelser. Videre oppfordres statspartene til å samarbeide og utveksle informasjon for å hindre slik utilsiktet spredning av våpen under avtalen.

Artikkel 12 gir bestemmelser knyttet til registerføring. Enhver statspart skal ha registre over eksporttillatelser eller faktisk eksport av våpen som omfattes av avtalen. Videre oppfordres statspartene til å ha registre som omfatter våpen som blir importert, eller er autorisert for transitt eller omlasting under statspartens jurisdiksjon.

Artikkel 13 angir rapporteringsforpliktelser knyttet til avtalen. Enhver statspart skal rapportere til sekretariatet om tiltak som iverksettes nasjonalt for å gjennomføre avtalen. Videre skal enhver statspart rapportere årlig til sekretariatet om autoriserte eller faktiske overførsler av våpen som er omfattet av artikkel 2. Kommersiell eller sikkerhetsmessig sensitiv informasjon kan utelates.

Artikkel 14 fastslår at hver statspart skal påse på egnet måte at nasjonale lover som regulerer gjennomføringen av avtalen, blir håndhevet.

Artikkel 15 inneholder bestemmelser om internasjonalt samarbeid. Statspartene oppfordres til å samarbeide om gjennomføringen av de ulike bestemmelser i avtalen, herunder utveksling av informasjon, blant annet om tiltak mot ulovlig handel med og utilsiktet spredning av våpen, tiltak knyttet til etterforskning og siktelser for brudd på nasjonale bestemmelser knyttet til avtalen, og tiltak mot korrupsjon i forbindelse med våpenhandel.

Artikkel 16 inneholder bestemmelser om internasjonal assistanse til å gjennomføre avtalen. Det generelle utgangspunkt er at enhver statspart kan anmode om assistanse både bilateralt, multilateralt og gjennom sivilsamfunn knyttet til gjennomføring av avtalens ulike bestemmelser. Slik assistanse kan omfatte kapasitetsbygging blant annet til infrastruktur, institusjonsbygging, lovgivning, lagerforvaltning med mer. Det er frivillig for enhver statspart å yte assistanse. Avtalen etablerer et frivillig fond for å bistå statsparter som anmoder om assistanse.

Artikkel 17 inneholder bestemmelser om statspartskonferanser. Den første statspartskonferansen skal beslutte finansieringen av og oppgavene til sekretariatet som opprettes etter artikkel 18. Statspartskonferansene skal føre tilsyn med og vedta tilrådninger knyttet til gjennomføringen av avtalen, vurdere endringer av avtalen i henhold til artikkel 20 og generelt utøve enhver funksjon som er i samsvar med avtalen.

Artikkel 18 oppretter et sekretariat som skal bistå statspartene i gjennomføringen av avtalen. Sekretariatet skal ha administrative oppgaver, herunder funksjoner knyttet til mottak og distribusjon av rapporter fra statspartene, være knutepunkt for tilbud og anmodninger om assistanse i henhold til avtalen, fremme internasjonalt samarbeid og legge til rette for statspartskonferanser.

Artikkel 19 inneholder bestemmelser om tvisteløsning. Dersom det oppstår tvister knyttet til tolkning eller gjennomføring av avtalen, skal statspartene konsultere hverandre og, forutsatt gjensidig samtykke, samarbeide for å løse slike tvister, herunder ved forhandlinger, mekling, forlik eller ved andre fredelige midler.

Artikkel 20 inneholder bestemmelser om endringer av avtalen. Enhver statspart kan foreslå endringer av avtalen tidligst seks år etter avtalens ikrafttreden. Vedtakelse av endringsforslag krever tre fjerdedelers flertall av de statsparter som er til stede og voterer, så fremt alle muligheter for konsensus først er uttømt. En vedtatt endring av avtalen trer i kraft for en statspart når denne har deponert sitt tiltredelsesinstrument, men tidligst nitti dager etter at et flertall av statspartene har deponert sine tiltredelsesinstrumenter til endringen.

Artikkel 21 bestemmer at avtalen åpnes for undertegning i FN i New York fra 3. juni 2013.

Artikkel 22 bestemmer at avtalen trer i kraft nitti dager etter at 50 stater har deponert sine ratifikasjons- eller tiltredelsesinstrumenter. Etter avtalens ikrafttreden vil den tre i kraft for enhver stat som slutter seg til, nitti dager etter at staten har deponert sitt tiltredelsesinstrument.

Artikkel 23 bestemmer at enhver stat kan avgi en erklæring om at den vil anvende artikkel 6 og 7 i avtalen midlertidig etter å ha undertegnet avtalen eller deponert sitt ratifikasjons- eller tiltredelsesinstrument, i påvente av at avtalen trer i kraft. Det tas sikte på at Norge ved ratifikasjon avgir erklæring om midlertidig anvendelse av artikkel 6 og 7 i henhold til denne bestemmelse.

Artikkel 24 inneholder bestemmelser om varighet og oppsigelse. Avtalen er av ubegrenset varighet og kan sies opp med nitti dagers varsel.

Artikkel 25 har regler om reservasjoner som kan tas ved undertegning, ratifisering eller tiltredelse til avtalen. Enhver stat kan ved undertegning, ratifisering eller tiltredelse reservere seg mot deler av avtalen så fremt disse forbeholdene ikke strider mot avtalens gjenstand og formål.

Artikkel 26 fastslår at avtalen ikke skal berøre forpliktelser statsparter har påtatt seg i tilknytning til andre gjeldende eller fremtidige internasjonale avtaler som de er tilsluttet så fremt disse forpliktelsene er forenelige med foreliggende avtale. Avtalen kan ikke påberopes som grunnlag for å sette til side avtaler om forsvarssamarbeid mellom statsparter til avtalen.

Artikkel 27 bestemmer at FNs generalsekretær skal være depositar til avtalen.

Artikkel 28 regulerer språkversjoner. Avtalens språkversjoner på arabisk, kinesisk, engelsk, fransk, russisk og spansk skal være autentiske og likeverdige.

4 Gjennomføring i norsk rett

Avtalen inneholder mange elementer og bestemmelser som allerede finnes i Norges og andre lands eksportkontrollsystemer, herunder i EU-landenes. Gjennomføring av avtalen krever derfor ikke lovendringer. Avtalens bestemmelser knyttet til eksportkontroll kan gjennomføres med hjemmel i lov 18. desember 1987, nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. Avtalen nødvendiggjør heller ikke forskriftsendringer. Utenriksdepartementet vil gjennomgå det samlede regelverk på området og vurdere mulig harmonisering mellom ulike deler av regelverket og avtalen.

5 Administrative og økonomiske konsekvenser

Avtalen beslutter at det skal opprettes et internasjonalt sekretariat, men den angir ikke hvordan dette skal finansieres. Beslutningen om finansiering vil bli tatt av den første statspartskonferansen etter avtalens ikrafttreden. Eventuelle utgifter til drift av et slikt sekretariat vil bli dekket innenfor Utenriksdepartementets gjeldende budsjettramme. Andre administrative eller økonomiske konsekvenser av betydning forventes ikke.

6 Vurdering

Norge har lenge arbeidet for å få på plass en internasjonal avtale om handel med konvensjonelle våpen som kan bidra til å hindre uansvarlig og ulovlig omsetning og overførsler av slike våpen. Den foreliggende avtalen vil være et viktig virkemiddel i arbeidet for en mer ansvarlig internasjonal handel med våpen og utgjøre en god plattform for videreutvikling av internasjonale regler og normer på våpenhandelsområdet. Avtalen inneholder viktige bestemmelse som knytter autorisasjon av eksportlisenser til internasjonale menneskerettigheter og internasjonal humanitærrett, og den utgjør et godt grunnlag for å styrke arbeidet mot væpnet vold, overgrep mot sivile og menneskerettighetsbrudd.

Avtalen inneholder bestemmelser som gjør det mulig å styrke den i fremtiden, herunder å arbeide for en heving av minimumskravene for hvilke konvensjonelle våpen avtalen omfatter, og for at ammunisjon og deler og komponenter håndteres på samme måte som de øvrige våpenkategoriene i avtalen. Endringer i lys av teknologisk og annen utvikling på det konvensjonelle våpenområdet er også mulig i henhold til bestemmelsene i avtalen. Gjennomføringen av avtalen vil også klargjøre hvorvidt det i fremtiden vil bli behov for å presisere og styrke bestemmelsene knyttet til situasjoner hvor våpeneksport ikke skal tillates.

Det store flertallet som stemte for avtalen under voteringen i FNs generalforsamling, styrker avtalens legitimitet. Ikke minst var det viktig at mange av de store eksportørene stemte for. Vedtakelsen av avtalen representerer et viktig nytt bidrag i FNs bestrebelser på å håndtere utfordringer på nedrustnings- og våpenkontrollområdet.

7 Konklusjon og tilrådning

Avtalen om våpenhandel er i tråd med norske interesser og vil utgjøre et viktig virkemiddel i arbeidet for en mer ansvarlig handel med våpen og et bidrag i arbeidet for å få redusert ulovlig omsetning av slike våpen. Samlet sett utgjør den en viktig plattform i arbeidet for å få redusert væpnet vold og menneskelige lidelser på det globale plan.

Tilråding

Utenriksdepartementet

tilrår:

At Deres Majestet godkjenner og skriver under et fremlagt forslag til proposisjon til Stortinget om samtykke til ratifikasjon av avtale om våpenhandel av 2. april 2013.

Vi HARALD, Norges Konge,

stadfester:

Stortinget blir bedt om å gjøre vedtak om samtykke til ratifikasjon av avtale om våpenhandel av 2. april 2013 i samsvar med et vedlagt forslag.

Forslag
til vedtak om samtykke til ratifikasjon av avtale om våpenhandel av 2. april 2013

I

Stortinget samtykker i ratifikasjon av avtale om våpenhandel av 2. april 2013.

Vedlegg 1
The Arms Trade Treaty

Preamble

The States Parties to this Treaty,

Guided by the purposes and principles of the Charter of the United Nations,

Recalling Article 26 of the Charter of the United Nations which seeks to promote the establishment and maintenance of international peace and security with the least diversion for armaments of the world’s human and economic resources,

Underlining the need to prevent and eradicate the illicit trade in conventional arms and to prevent their diversion to the illicit market, or for unauthorized end use and end users, including in the commission of terrorist acts,

Recognizing the legitimate political, security, economic and commercial interests of States in the international trade in conventional arms,

Reaffirming the sovereign right of any State to regulate and control conventional arms exclusively within its territory, pursuant to its own legal or constitutional system,

Acknowledging that peace and security, development and human rights are pillars of the United Nations system and foundations for collective security and recognizing that development, peace and security and human rights are interlinked and mutually reinforcing,

Recalling the United Nations Disarmament Commission Guidelines for international arms transfers in the context of General Assembly resolution 46/36H of 6 December 1991,

Noting the contribution made by the United Nations Programme of Action to Prevent, Combat and Eradicate the Illicit Trade in Small Arms and Light Weapons in All Its Aspects, as well as the Protocol against the Illicit Manufacturing of and Trafficking in Firearms, Their Parts and Components and Ammunition, supplementing the United Nations Convention against Transnational Organized Crime, and the International Instrument to Enable States to Identify and Trace, in a Timely and Reliable Manner, Illicit Small Arms and Light Weapons,

Recognizing the security, social, economic and humanitarian consequences of the illicit and unregulated trade in conventional arms,

Bearing in mind that civilians, particularly women and children, account for the vast majority of those adversely affected by armed conflict and armed violence,

Recognizing also the challenges faced by victims of armed conflict and their need for adequate care, rehabilitation and social and economic inclusion,

Emphasizing that nothing in this Treaty prevents States from maintaining and adopting additional effective measures to further the object and purpose of this Treaty,

Mindful of the legitimate trade and lawful ownership, and use of certain conventional arms for recreational, cultural, historical, and sporting activities, where such trade, ownership and use are permitted or protected by law,

Mindful also of the role regional organizations can play in assisting States Parties, upon request, in implementing this Treaty,

Recognizing the voluntary and active role that civil society, including non-governmental organizations, and industry can play in raising awareness of the object and purpose of this Treaty, and in supporting its implementation,

Acknowledging that regulation of the international trade in conventional arms and preventing their diversion should not hamper international cooperation and legitimate trade in materiel, equipment and technology for peaceful purposes,

Emphasizing the desirability of achieving universal adherence to this Treaty,

Determined to act in accordance with the following principles;

Principles

The inherent right of all States to individual or collective self-defence as recognized in Article 51 of the Charter of the United Nations;

The settlement of international disputes by peaceful means in such a manner that international peace and security, and justice, are not endangered in accordance with Article 2 (3) of the Charter of the United Nations;

Refraining in their international relations from the threat or use of force against the territorial integrity or political independence of any State, or in any other manner inconsistent with the purposes of the United Nations in accordance with Article 2 (4) of the Charter of the United Nations;

Non-intervention in matters which are essentially within the domestic jurisdiction of any State in accordance with Article 2 (7) of the Charter of the United Nations;

Respecting and ensuring respect for international humanitarian law in accordance with, inter alia, the Geneva Conventions of 1949, and respecting and ensuring respect for human rights in accordance with, inter alia, the Charter of the United Nations and the Universal Declaration of Human Rights;

The responsibility of all States, in accordance with their respective international obligations, to effectively regulate the international trade in conventional arms, and to prevent their diversion, as well as the primary responsibility of all States in establishing and implementing their respective national control systems;

The respect for the legitimate interests of States to acquire conventional arms to exercise their right to self-defence and for peacekeeping operations; and to produce, export, import and transfer conventional arms;

Implementing this Treaty in a consistent, objective and non-discriminatory manner,

Have agreed as follows:

Article 1

Object and Purpose

The object of this Treaty is to:

Establish the highest possible common international standards for regulating or improving the regulation of the international trade in conventional arms;

Prevent and eradicate the illicit trade in conventional arms and prevent their diversion;

for the purpose of:

Contributing to international and regional peace, security and stability;

Reducing human suffering;

Promoting cooperation, transparency and responsible action by States Parties in the international trade in conventional arms, thereby building confidence among States Parties.

Article 2

Scope

This Treaty shall apply to all conventional arms within the following categories:

(a) Battle tanks;

(b) Armoured combat vehicles;

(c) Large-calibre artillery systems;

(d) Combat aircraft;

(e) Attack helicopters;

(f) Warships;

(g) Missiles and missile launchers; and

(h) Small arms and light weapons.

For the purposes of this Treaty, the activities of the international trade comprise export, import, transit, trans-shipment and brokering, hereafter referred to as “transfer”.

This Treaty shall not apply to the international movement of conventional arms by, or on behalf of, a State Party for its use provided that the conventional arms remain under that State Party’s ownership.

Article 3

Ammunition/Munitions

Each State Party shall establish and maintain a national control system to regulate the export of ammunition/munitions fired, launched or delivered by the conventional arms covered under Article 2 (1), and shall apply the provisions of Article 6 and Article 7 prior to authorizing the export of such ammunition/munitions.

Article 4

Parts and Components

Each State Party shall establish and maintain a national control system to regulate the export of parts and components where the export is in a form that provides the capability to assemble the conventional arms covered under Article 2 (1) and shall apply the provisions of Article 6 and Article 7 prior to authorizing the export of such parts and components.

Article 5

General Implementation

Each State Party shall implement this Treaty in a consistent, objective and non-discriminatory manner, bearing in mind the principles referred to in this Treaty.

Each State Party shall establish and maintain a national control system, including a national control list, in order to implement the provisions of this Treaty.

Each State Party is encouraged to apply the provisions of this Treaty to the broadest range of conventional arms. National definitions of any of the categories covered under Article 2 (1) (a)-(g) shall not cover less than the descriptions used in the United Nations Register of Conventional Arms at the time of entry into force of this Treaty. For the category covered under Article 2 (1) (h), national definitions shall not cover less than the descriptions used in relevant United Nations instruments at the time of entry into force of this Treaty.

Each State Party, pursuant to its national laws, shall provide its national control list to the Secretariat, which shall make it available to other States Parties. States Parties are encouraged to make their control lists publicly available.

Each State Party shall take measures necessary to implement the provisions of this Treaty and shall designate competent national authorities in order to have an effective and transparent national control system regulating the transfer of conventional arms covered under Article 2 (1) and of items covered under Article 3 and Article 4.

Each State Party shall designate one or more national points of contact to exchange information on matters related to the implementation of this Treaty. Each State Party shall notify the Secretariat, established under Article 18, of its national point(s) of contact and keep the information updated.

Article 6

Prohibitions

A State Party shall not authorize any transfer of conventional arms covered under Article 2 (1) or of items covered under Article 3 or Article 4, if the transfer would violate its obligations under measures adopted by the United Nations Security Council acting under Chapter VII of the Charter of the United Nations, in particular arms embargoes.

A State Party shall not authorize any transfer of conventional arms covered under Article 2 (1) or of items covered under Article 3 or Article 4, if the transfer would violate its relevant international obligations under international agreements to which it is a Party, in particular those relating to the transfer of, or illicit trafficking in, conventional arms.

A State Party shall not authorize any transfer of conventional arms covered under Article 2 (1) or of items covered under Article 3 or Article 4, if it has knowledge at the time of authorization that the arms or items would be used in the commission of genocide, crimes against humanity, grave breaches of the Geneva Conventions of 1949, attacks directed against civilian objects or civilians protected as such, or other war crimes as defined by international agreements to which it is a Party.

Article 7

Export and Export Assessment

If the export is not prohibited under Article 6, each exporting State Party, prior to authorization of the export of conventional arms covered under Article 2 (1) or of items covered under Article 3 or Article 4, under its jurisdiction and pursuant to its national control system, shall, in an objective and non-discriminatory manner, taking into account relevant factors, including information provided by the importing State in accordance with Article 8 (1), assess the potential that the conventional arms or items:

(a) would contribute to or undermine peace and security;

(b) could be used to:

(i) commit or facilitate a serious violation of international humanitarian law;

(ii) commit or facilitate a serious violation of international human rights law;

(iii) commit or facilitate an act constituting an offence under international conventions or protocols relating to terrorism to which the exporting State is a Party; or

(iv) commit or facilitate an act constituting an offence under international conventions or protocols relating to transnational organized crime to which the exporting State is a Party.

The exporting State Party shall also consider whether there are measures that could be undertaken to mitigate risks identified in (a) or (b) in paragraph 1, such as confidence-building measures or jointly developed and agreed programmes by the exporting and importing States.

If, after conducting this assessment and considering available mitigating measures, the exporting State Party determines that there is an overriding risk of any of the negative consequences in paragraph 1, the exporting State Party shall not authorize the export.

The exporting State Party, in making this assessment, shall take into account the risk of the conventional arms covered under Article 2 (1) or of the items covered under Article 3 or Article 4 being used to commit or facilitate serious acts of gender-based violence or serious acts of violence against women and children.

Each exporting State Party shall take measures to ensure that all authorizations for the export of conventional arms covered under Article 2 (1) or of items covered under Article 3 or Article 4 are detailed and issued prior to the export.

Each exporting State Party shall make available appropriate information about the authorization in question, upon request, to the importing State Party and to the transit or trans-shipment States Parties, subject to its national laws, practices or policies.

If, after an authorization has been granted, an exporting State Party becomes aware of new relevant information, it is encouraged to reassess the authorization after consultations, if appropriate, with the importing State.

Article 8

Import

Each importing State Party shall take measures to ensure that appropriate and relevant information is provided, upon request, pursuant to its national laws, to the exporting State Party, to assist the exporting State Party in conducting its national export assessment under Article 7. Such measures may include end use or end user documentation.

Each importing State Party shall take measures that will allow it to regulate, where necessary, imports under its jurisdiction of conventional arms covered under Article 2 (1). Such measures may include import systems.

Each importing State Party may request information from the exporting State Party concerning any pending or actual export authorizations where the importing State Party is the country of final destination.

Article 9

Transit or trans-shipment

Each State Party shall take appropriate measures to regulate, where necessary and feasible, the transit or trans-shipment under its jurisdiction of conventional arms covered under Article 2 (1) through its territory in accordance with relevant international law.

Article 10

Brokering

Each State Party shall take measures, pursuant to its national laws, to regulate brokering taking place under its jurisdiction for conventional arms covered under Article 2 (1). Such measures may include requiring brokers to register or obtain written authorization before engaging in brokering.

Article 11

Diversion

Each State Party involved in the transfer of conventional arms covered under Article 2 (1) shall take measures to prevent their diversion.

The exporting State Party shall seek to prevent the diversion of the transfer of conventional arms covered under Article 2 (1) through its national control system, established in accordance with Article 5 (2), by assessing the risk of diversion of the export and considering the establishment of mitigation measures such as confidence-building measures or jointly developed and agreed programmes by the exporting and importing States. Other prevention measures may include, where appropriate: examining parties involved in the export, requiring additional documentation, certificates, assurances, not authorizing the export or other appropriate measures.

Importing, transit, trans-shipment and exporting States Parties shall cooperate and exchange information, pursuant to their national laws, where appropriate and feasible, in order to mitigate the risk of diversion of the transfer of conventional arms covered under Article 2 (1).

If a State Party detects a diversion of transferred conventional arms covered under Article 2 (1), the State Party shall take appropriate measures, pursuant to its national laws and in accordance with international law, to address such diversion. Such measures may include alerting potentially affected States Parties, examining diverted shipments of such conventional arms covered under Article 2 (1), and taking follow-up measures through investigation and law enforcement.

In order to better comprehend and prevent the diversion of transferred conventional arms covered under Article 2 (1), States Parties are encouraged to share relevant information with one another on effective measures to address diversion. Such information may include information on illicit activities including corruption, international trafficking routes, illicit brokers, sources of illicit supply, methods of concealment, common points of dispatch, or destinations used by organized groups engaged in diversion.

States Parties are encouraged to report to other States Parties, through the Secretariat, on measures taken in addressing the diversion of transferred conventional arms covered under Article 2 (1).

Article 12

Record keeping

Each State Party shall maintain national records, pursuant to its national laws and regulations, of its issuance of export authorizations or its actual exports of the conventional arms covered under Article 2 (1).

Each State Party is encouraged to maintain records of conventional arms covered under Article 2 (1) that are transferred to its territory as the final destination or that are authorized to transit or trans-ship territory under its jurisdiction.

Each State Party is encouraged to include in those records: the quantity, value, model/type, authorized international transfers of conventional arms covered under Article 2 (1), conventional arms actually transferred, details of exporting State(s), importing State(s), transit and trans-shipment State(s), and end users, as appropriate.

Records shall be kept for a minimum of ten years.

Article 13

Reporting

Each State Party shall, within the first year after entry into force of this Treaty for that State Party, in accordance with Article 22, provide an initial report to the Secretariat of measures undertaken in order to implement this Treaty, including national laws, national control lists and other regulations and administrative measures. Each State Party shall report to the Secretariat on any new measures undertaken in order to implement this Treaty, when appropriate. Reports shall be made available, and distributed to States Parties by the Secretariat.

States Parties are encouraged to report to other States Parties, through the Secretariat, information on measures taken that have been proven effective in addressing the diversion of transferred conventional arms covered under Article 2 (1).

Each State Party shall submit annually to the Secretariat by 31 May a report for the preceding calendar year concerning authorized or actual exports and imports of conventional arms covered under Article 2 (1). Reports shall be made available, and distributed to States Parties by the Secretariat. The report submitted to the Secretariat may contain the same information submitted by the State Party to relevant United Nations frameworks, including the United Nations Register of Conventional Arms. Reports may exclude commercially sensitive or national security information.

Article 14

Enforcement

Each State Party shall take appropriate measures to enforce national laws and regulations that implement the provisions of this Treaty.

Article 15

International Cooperation

States Parties shall cooperate with each other, consistent with their respective security interests and national laws, to effectively implement this Treaty.

States Parties are encouraged to facilitate international cooperation, including exchanging information on matters of mutual interest regarding the implementation and application of this Treaty pursuant to their respective security interests and national laws.

States Parties are encouraged to consult on matters of mutual interest and to share information, as appropriate, to support the implementation of this Treaty.

States Parties are encouraged to cooperate, pursuant to their national laws, in order to assist national implementation of the provisions of this Treaty, including through sharing information regarding illicit activities and actors and in order to prevent and eradicate diversion of conventional arms covered under Article 2 (1).

States Parties shall, where jointly agreed and consistent with their national laws, afford one another the widest measure of assistance in investigations, prosecutions and judicial proceedings in relation to violations of national measures established pursuant to this Treaty.

States Parties are encouraged to take national measures and to cooperate with each other to prevent the transfer of conventional arms covered under Article 2 (1) becoming subject to corrupt practices.

States Parties are encouraged to exchange experience and information on lessons learned in relation to any aspect of this Treaty.

Article 16

International Assistance

In implementing this Treaty, each State Party may seek assistance including legal or legislative assistance, institutional capacity-building, and technical, material or financial assistance. Such assistance may include stockpile management, disarmament, demobilization and reintegration programmes, model legislation, and effective practices for implementation. Each State Party in a position to do so shall provide such assistance, upon request.

Each State Party may request, offer or receive assistance through, inter alia, the United Nations, international, regional, subregional or national organizations, non-governmental organizations, or on a bilateral basis.

A voluntary trust fund shall be established by States Parties to assist requesting States Parties requiring international assistance to implement this Treaty. Each State Party is encouraged to contribute resources to the fund.

Article 17

Conference of States Parties

A Conference of States Parties shall be convened by the provisional Secretariat, established under Article 18, no later than one year following the entry into force of this Treaty and thereafter at such other times as may be decided by the Conference of States Parties.

The Conference of States Parties shall adopt by consensus its rules of procedure at its first session.

The Conference of States Parties shall adopt financial rules for itself as well as governing the funding of any subsidiary bodies it may establish as well as financial provisions governing the functioning of the Secretariat. At each ordinary session, it shall adopt a budget for the financial period until the next ordinary session.

The Conference of States Parties shall:

(a) Review the implementation of this Treaty, including developments in the field of conventional arms;

(b) Consider and adopt recommendations regarding the implementation and operation of this Treaty, in particular the promotion of its universality;

(c) Consider amendments to this Treaty in accordance with Article 20;

(d) Consider issues arising from the interpretation of this Treaty;

(e) Consider and decide the tasks and budget of the Secretariat;

(f) Consider the establishment of any subsidiary bodies as may be necessary to improve the functioning of this Treaty; and

(g) Perform any other function consistent with this Treaty.

Extraordinary meetings of the Conference of States Parties shall be held at such other times as may be deemed necessary by the Conference of States Parties, or at the written request of any State Party provided that this request is supported by at least two-thirds of the States Parties.

Article 18

Secretariat

This Treaty hereby establishes a Secretariat to assist States Parties in the effective implementation of this Treaty. Pending the first meeting of the Conference of States Parties, a provisional Secretariat will be responsible for the administrative functions covered under this Treaty.

The Secretariat shall be adequately staffed. Staff shall have the necessary expertise to ensure that the Secretariat can effectively undertake the responsibilities described in paragraph 3.

The Secretariat shall be responsible to States Parties. Within a minimized structure, the Secretariat shall undertake the following responsibilities:

(a) Receive, make available and distribute the reports as mandated by this Treaty;

(b) Maintain and make available to States Parties the list of national points of contact;

(c) Facilitate the matching of offers of and requests for assistance for Treaty implementation and promote international cooperation as requested;

(d) Facilitate the work of the Conference of States Parties, including making arrangements and providing the necessary services for meetings under this Treaty; and

(e) Perform other duties as decided by the Conferences of States Parties.

Article 19

Dispute Settlement

States Parties shall consult and, by mutual consent, cooperate to pursue settlement of any dispute that may arise between them with regard to the interpretation or application of this Treaty including through negotiations, mediation, conciliation, judicial settlement or other peaceful means.

States Parties may pursue, by mutual consent, arbitration to settle any dispute between them, regarding issues concerning the interpretation or application of this Treaty.

Article 20

Amendments

Six years after the entry into force of this Treaty, any State Party may propose an amendment to this Treaty. Thereafter, proposed amendments may only be considered by the Conference of States Parties every three years.

Any proposal to amend this Treaty shall be submitted in writing to the Secretariat, which shall circulate the proposal to all States Parties, not less than 180 days before the next meeting of the Conference of States Parties at which amendments may be considered pursuant to paragraph 1. The amendment shall be considered at the next Conference of States Parties at which amendments may be considered pursuant to paragraph 1 if, no later than 120 days after its circulation by the Secretariat, a majority of States Parties notify the Secretariat that they support consideration of the proposal.

The States Parties shall make every effort to achieve consensus on each amendment. If all efforts at consensus have been exhausted, and no agreement reached, the amendment shall, as a last resort, be adopted by a three-quarters majority vote of the States Parties present and voting at the meeting of the Conference of States Parties. For the purposes of this Article, States Parties present and voting means States Parties present and casting an affirmative or negative vote. The Depositary shall communicate any adopted amendment to all States Parties.

An amendment adopted in accordance with paragraph 3 shall enter into force for each State Party that has deposited its instrument of acceptance for that amendment, ninety days following the date of deposit with the Depositary of the instruments of acceptance by a majority of the number of States Parties at the time of the adoption of the amendment. Thereafter, it shall enter into force for any remaining State Party ninety days following the date of deposit of its instrument of acceptance for that amendment.

Article 21

Signature, Ratification, Acceptance, Approval or Accession

This Treaty shall be open for signature at the United Nations Headquarters in New York by all States from 3 June 2013 until its entry into force.

This Treaty is subject to ratification, acceptance or approval by each signatory State.

Following its entry into force, this Treaty shall be open for accession by any State that has not signed the Treaty.

The instruments of ratification, acceptance, approval or accession shall be deposited with the Depositary.

Article 22

Entry into Force

This Treaty shall enter into force ninety days following the date of the deposit of the fiftieth instrument of ratification, acceptance or approval with the Depositary.

For any State that deposits its instrument of ratification, acceptance, approval or accession subsequent to the entry into force of this Treaty, this Treaty shall enter into force for that State ninety days following the date of deposit of its instrument of ratification, acceptance, approval or accession.

Article 23

Provisional Application

Any State may at the time of signature or the deposit of its instrument of ratification, acceptance, approval or accession, declare that it will apply provisionally Article 6 and Article 7 pending the entry into force of this Treaty for that State.

Article 24

Duration and Withdrawal

This Treaty shall be of unlimited duration.

Each State Party shall, in exercising its national sovereignty, have the right to withdraw from this Treaty. It shall give notification of such withdrawal to the Depositary, which shall notify all other States Parties. The notification of withdrawal may include an explanation of the reasons for its withdrawal. The notice of withdrawal shall take effect ninety days after the receipt of the notification of withdrawal by the Depositary, unless the notification of withdrawal specifies a later date.

A State shall not be discharged, by reason of its withdrawal, from the obligations arising from this Treaty while it was a Party to this Treaty, including any financial obligations that it may have accrued.

Article 25

Reservations

At the time of signature, ratification, acceptance, approval or accession, each State may formulate reservations, unless the reservations are incompatible with the object and purpose of this Treaty.

A State Party may withdraw its reservation at any time by notification to this effect addressed to the Depositary.

Article 26

Relationship with other international agreements

The implementation of this Treaty shall not prejudice obligations undertaken by States Parties with regard to existing or future international agreements, to which they are parties, where those obligations are consistent with this Treaty.

This Treaty shall not be cited as grounds for voiding defence cooperation agreements concluded between States Parties to this Treaty.

Article 27

Depositary

The Secretary-General of the United Nations shall be the Depositary of this Treaty.

Article 28

Authentic Texts

The original text of this Treaty, of which the Arabic, Chinese, English, French, Russian and Spanish texts are equally authentic, shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations.

DONE AT NEW YORK, this second day of April, two thousand and thirteen.

Avtale om våpenhandel

Fortale

De stater som er part i denne avtale,

som er veiledet av formålene og prinsippene i FNpakten,

som minner om artikkel 26 i FN-pakten, som har som mål å fremme opprettelsen og opprettholdelsen av internasjonal fred og sikkerhet med minst mulig anvendelse av verdens menneskelige og økonomiske ressurser til våpen,

som understreker at det er nødvendig å forhindre og avskaffe illegal handel med konvensjonelle våpen og å forhindre at slike våpen finner veien til det illegale marked eller til uautorisert sluttbruk og sluttbrukere, herunder til bruk i terrorhandlinger,

som erkjenner at statene har legitime politiske, sikkerhetsmessige, økonomiske og kommersielle interesser i den internasjonale handelen med konvensjonelle våpen,

som stadfester enhver stats suverene rett til ene og alene å regulere og føre kontroll med konvensjonelle våpen på sitt territorium, i samsvar med statens egen rettsorden eller forfatning,

som erkjenner at fred og sikkerhet, utvikling og menneskerettigheter utgjør grunnpilarene i FN-systemet og danner grunnlaget for kollektiv sikkerhet, og som også erkjenner at fred og sikkerhet, utvikling og menneskerettigheter er innbyrdes forbundet og forsterker hverandre gjensidig,

som minner om retningslinjene vedtatt av FNs nedrustningskommisjon for internasjonal overføring av våpen innenfor rammen av Generalforsamlingens resolusjon 46/36H av 6. desember 1991,

som merker seg bidraget fra FNs handlingsprogram for å forebygge, bekjempe og avskaffe enhver form for illegal handel med håndvåpen og lette våpen samt protokollen mot ulovlig produksjon av og handel med skytevåpen og deres deler, komponenter og ammunisjon, som supplerer FNs konvensjon mot grenseoverskridende organisert kriminalitet, og det internasjonale instrumentet som skal sette stater i stand til å identifisere og spore ulovlige håndvåpen og lette våpen på en rettidig og pålitelig måte,

som erkjenner de sikkerhetsmessige, sosiale, økonomiske og humanitære følgene av illegal og uregulert handel med konvensjonelle våpen,

som er oppmerksom på at sivilbefolkningen, særlig kvinner og barn, utgjør et stort flertall av dem som blir skadelidende som følge av væpnet konflikt og væpnet vold,

som også erkjenner de utfordringer som ofre for væpnet konflikt står overfor, og deres behov for forsvarlig omsorg, rehabilitering og sosial og økonomisk inkludering,

som understreker at ingen bestemmelse i denne avtale er til hinder for at statene kan opprettholde eller vedta nye effektive tiltak for å fremme denne avtales formål,

som tar i betraktning den legitime handelen med, det lovlige eierskapet til og bruken av visse konvensjonelle våpen til fritids-, kultur-, historie- og idrettsaktiviteter i tilfeller der handel, eierskap og bruk som nevnt er tillatt eller beskyttet ved lov,

som også tar i betraktning regionale organisasjoners betydning som støttespillere for statsparter som ber om hjelp til å gjennomføre denne avtale,

som erkjenner at sivilsamfunnet, deriblant ikkestatlige organisasjoner, og næringslivet på frivillig grunnlag kan spille en aktiv rolle ved å skape økt bevissthet om denne avtales formål og ved å bidra til gjennomføringen av den,

som erkjenner at arbeidet med å regulere den internasjonale handelen med konvensjonelle våpen og forhindre utilsiktet spredning av slike våpen ikke må være til hinder for internasjonalt samarbeid og legitim handel med materiell, utstyr og teknologi beregnet på fredelige formål,

som understreker at det er ønskelig at alle stater slutter seg til denne avtale,

som er fast bestemt på å handle i samsvar med følgende prinsipper:

Prinsipper

Alle staters iboende rett til individuelt eller kollektivt selvforsvar, i henhold til artikkel 51 i FN-pakten,

å bilegge internasjonale tvister ved fredelige midler og på en slik måte at internasjonal fred, sikkerhet og rettferdighet ikke settes i fare, i samsvar med artikkel 2 nr. 3 i FNpakten,

i sine internasjonale forhold å avholde seg fra trusler om eller bruk av væpnet makt mot noen stats territoriale integritet eller politiske uavhengighet eller på noen annen måte som er i strid med FNs formål, i samsvar med artikkel 2 nr. 4 i FN-pakten,

å ikke blande seg inn i forhold som etter sin natur ligger innenfor en stats interne jurisdiksjon, i samsvar med artikkel 2 nr. 7 i FN-pakten,

å respektere og sikre respekt for internasjonal humanitærrett i samsvar med blant annet Genèvekonvensjonene av 1949, og å respektere og sikre respekt for menneskerettighetene i samsvar med blant annet FN-pakten og Verdenserklæringen om menneskerettighetene,

alle staters ansvar for, i samsvar med deres respektive internasjonale forpliktelser, å regulere den internasjonale handelen med konvensjonelle våpen på en effektiv måte og å forhindre utilsiktet spredning av slike våpen, samt alle staters hovedansvar for å opprette og iverksette sine respektive nasjonale kontrollsystemer,

respekt for statenes legitime interesse i å anskaffe konvensjonelle våpen for å kunne hevde sin rett til selvforsvar, og for fredsbevarende operasjoner; og i å fremstille, eksportere, importere og overføre konvensjonelle våpen,

å gjennomføre denne avtale på en konsekvent, objektiv og ikkediskriminerende måte,

er blitt enige om følgende:

Artikkel 1

Formålsbestemmelse

Denne avtale skal

fastsette høyest mulig internasjonale fellesstandarder for å regulere eller styrke reguleringen av internasjonal handel med konvensjonelle våpen, og

forhindre og avskaffe illegal handel med konvensjonelle våpen og forhindre utilsiktet spredning av slike våpen,

med det formål å

bidra til internasjonal og regional fred, sikkerhet og stabilitet,

redusere menneskelig lidelse, og

fremme samarbeid, åpenhet og ansvarlig handling fra statspartenes side i deres internasjonale handel med konvensjonelle våpen og derved skape tillit mellom statspartene.

Artikkel 2

Virkeområde

Denne avtale skal gjelde for alle typer konvensjonelle våpen innenfor følgende kategorier:

(a) stridsvogner,

(b) pansrede kampvogner,

(c) grovkalibrede artillerisystemer,

(d) kampluftfartøyer,

(e) angrepshelikoptre,

(f) krigsskip,

(g) missiler og utskytningsenheter for missiler, og

(h) håndvåpen og lette våpen.

Med internasjonal handel menes i denne avtale eksport, import, transitt, omlastning og våpenformidling, heretter kalt «overføring».

Denne avtale får ikke anvendelse på internasjonal forflytning av konvensjonelle våpen av, eller på vegne av, en statspart dersom våpnene er til eget bruk og forblir i denne statsparts eie.

Artikkel 3

Ammunisjon

Hver statspart skal etablere og opprettholde et nasjonalt kontrollsystem for å regulere eksporten av ammunisjon som avfyres, skytes ut eller avleveres fra konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1, og skal anvende bestemmelsene i artikkel 6 og 7 før det gis tillatelse til å eksportere slik ammunisjon.

Artikkel 4

Deler og komponenter

Hver statspart skal etablere og opprettholde et nasjonalt kontrollsystem for å regulere eksporten av deler og komponenter når eksporten er av en art som gjør det mulig å sette sammen konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1, og skal anvende bestemmelsene i artikkel 6 og 7 før det gis tillatelse til å eksportere slike deler og komponenter.

Artikkel 5

Gjennomføring

Hver statspart skal gjennomføre denne avtale på en konsekvent, objektiv og ikke-diskriminerende måte, idet de tar hensyn til prinsippene omtalt i denne avtale.

Hver statspart skal etablere og opprettholde et nasjonalt kontrollsystem, herunder en nasjonal kontrolliste, for å gjennomføre denne avtales bestemmelser.

Hver statspart oppfordres til å anvende denne avtales bestemmelser på flest mulig kategorier av konvensjonelle våpen. Nasjonale definisjoner av de kategorier som omfattes av artikkel 2 nr. 1 bokstav (a)–(g), skal ikke være mindre omfattende enn de beskrivelser som benyttes i FNs register over konvensjonelle våpen på det tidspunkt denne avtale trer i kraft. For kategorien som omfattes av artikkel 2 nr. 1 bokstav (h), skal de nasjonale definisjonene ikke være mindre omfattende enn de beskrivelser som benyttes i relevante FN-instrumenter på det tidspunkt denne avtale trer i kraft.

Hver statspart skal, i samsvar med sin nasjonale lovgivning, oversende sin nasjonale kontrolliste til sekretariatet, som skal gjøre den tilgjengelig for andre statsparter. Statspartene oppfordres til å gjøre sine kontrollister offentlig tilgjengelige.

Hver statspart skal treffe nødvendige tiltak for å gjennomføre denne avtales bestemmelser, og skal utpeke ansvarlige nasjonale myndigheter for å ha et effektivt og gjennomsiktig nasjonalt kontrollsystem som regulerer overføringen av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 og av varer omfattet av artikkel 3 og 4.

Hver statspart skal utpeke ett eller flere nasjonale kontaktpunkter for å utveksle opplysninger om forhold som angår gjennomføringen av denne avtale. Hver part skal underrette sekretariatet opprettet i henhold til artikkel 18 om sitt nasjonale kontaktpunkt eller kontaktpunkter og skal sørge for at opplysningene blir ajourført.

Artikkel 6

Forbud

En statspart skal ikke tillate overføring av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 eller av varer omfattet av artikkel 3 eller 4 dersom overføringen vil innebære at parten bryter sine forpliktelser i henhold til vedtak gjort av FNs sikkerhetsråd etter kapittel VII i FN-pakten, særlig om våpenembargoer.

En statspart skal ikke tillate overføring av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 eller av varer omfattet av artikkel 3 eller 4 dersom overføringen vil innebære at parten bryter sine relevante internasjonale forpliktelser i henhold til internasjonale avtaler den er part i, særlig avtaler som angår overføring av, eller illegal handel med, konvensjonelle våpen.

En statspart skal ikke tillate overføring av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 eller av varer omfattet av artikkel 3 eller 4 dersom parten på det tidspunkt tillatelsen gis, har kunnskap om at våpnene eller varene vil kunne bli benyttet til å begå folkemord, forbrytelser mot menneskeheten, grove brudd på Genèvekonvensjonene av 1949, angrep rettet mot sivile gjenstander eller sivilpersoner beskyttet som sådan eller andre krigsforbrytelser i henhold til internasjonale avtaler den er part i.

Artikkel 7

Eksport og eksportvurdering

Dersom eksport ikke er forbudt etter artikkel 6, skal enhver eksporterende statspart før den gir tillatelse til eksport av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 eller av varer omfattet av artikkel 3 eller 4, underlagt dens jurisdiksjon, og i samsvar med sitt nasjonale kontrollsystem, på en objektiv og ikke-diskriminerende måte som tar hensyn til relevante faktorer, blant annet opplysninger gitt av importstaten i samsvar med artikkel 8 nr. 1, vurdere muligheten for at våpnene eller varene

(a) vil bidra til eller undergrave fred og sikkerhet,

(b) kan anvendes til å

(i) begå eller bidra til et alvorlig brudd på internasjonal humanitærrett,

(ii) begå eller bidra til et alvorlig brudd på internasjonale menneskerettigheter,

(iii) begå eller bidra til en handling som innebærer en overtredelse i henhold til internasjonale konvensjoner eller protokoller om terrorisme som eksportstaten er part i, eller

(iv) begå eller bidra til en handling som innebærer en overtredelse i henhold til internasjonale konvensjoner eller protokoller om grenseoverskridende organisert kriminalitet som eksportstaten er part i.

Den eksporterende statspart skal også undersøke om det kan iverksettes tiltak for å redusere farene angitt i nr. 1 bokstav (a) eller (b), for eksempel tillitsskapende tiltak eller omforente programmer utarbeidet av eksport- og importstaten i fellesskap.

Dersom den eksporterende statspart etter å ha foretatt denne vurderingen og undersøkt hvilke avbøtende tiltak som finnes, fastslår at det er overveiende sannsynlig at noen av de negative konsekvensene omtalt i nr. 1 kan inntreffe, skal statsparten ikke tillate eksport.

Når den eksporterende statspart foretar denne vurderingen, skal den ta hensyn til sannsynligheten for at konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 eller varer omfattet av artikkel 3 eller 4 kan bli brukt til å begå eller bidra til alvorlige former for kjønnsbasert vold eller alvorlig vold mot kvinner og barn.

Hver eksporterende statspart skal treffe tiltak for å sikre at alle tillatelser til eksport av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 eller av varer omfattet av artikkel 3 eller 4 er spesifiserte og utstedt før eksport finner sted.

Hver eksporterende statspart skal på anmodning og i samsvar med sin nasjonale lovgivning eller praksis stille egnet informasjon om den aktuelle tillatelsen til rådighet for den importerende statspart og for statsparten som er transitt- eller omlastningsstat.

Dersom en eksporterende statspart får kjennskap til nye og relevante opplysninger etter at den har gitt eksporttillatelse, bør den revurdere tillatelsen, eventuelt etter å ha rådført seg med importstaten.

Artikkel 8

Import

Hver importerende statspart skal treffe tiltak for å sikre at egnet og relevant informasjon på anmodning og i samsvar med importpartens nasjonale lovgivning oversendes den eksporterende statspart, for å bistå sistnevnte part ved gjennomføringen av den nasjonale eksportvurderingen etter artikkel 7. Slike tiltak kan omfatte dokumentasjon om sluttbruk eller sluttbrukere.

Hver importerende statspart skal treffe tiltak som innebærer at den, når det er nødvendig, kan regulere import, underlagt dens jurisdiksjon, av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1. Slike tiltak kan omfatte importsystemer.

Hver importerende statspart kan be den eksporterende statspart om opplysninger om eventuelle eksporttillatelser som er under behandling eller allerede gitt, dersom importparten er det endelige bestemmelseslandet.

Artikkel 9

Transitt eller omlastning

Hver statspart skal treffe egnede tiltak for å regulere, dersom det er nødvendig og praktisk mulig, transitt eller omlastning, underlagt dens jurisdiksjon, av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 gjennom eller på dens territorium i samsvar med relevant folkerett.

Artikkel 10

Våpenformidling

Hver statspart skal treffe tiltak, i samsvar med nasjonal lovgivning, for å regulere våpenformidling som finner sted under dens jurisdiksjon, av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1. Slike tiltak kan innebære at våpenformidlere må registrere seg eller ha skriftlig tillatelse før de kan delta i våpenformidling.

Artikkel 11

Utilsiktet spredning

Enhver statspart som er involvert i overføring av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1, skal treffe tiltak for å forhindre utilsiktet spredning av slike våpen.

Den eksporterende statspart skal gjennom sitt nasjonale kontrollsystem, opprettet i samsvar med artikkel 5 nr. 2, arbeide for å forhindre utilsiktet spredning ved overføring av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 ved å vurdere faren for utilsiktet spredning av våpeneksporten og undersøke om det kan iverksettes avbøtende tiltak, for eksempel tillitsskapende tiltak eller omforente programmer utarbeidet av eksport- og importstaten i fellesskap. Andre forebyggende tiltak kan, der det er aktuelt, omfatte følgende: undersøke hvilke parter som er involvert i eksporten, kreve ytterligere dokumentasjon, sertifikater eller garantier, avslå eksportsøknaden eller treffe andre egnede tiltak.

Statspartene som er import-, transitt-, omlastnings- og eksportstat, skal, der det er relevant og praktisk mulig, og i samsvar med nasjonal lovgivning, samarbeide og utveksle opplysninger for å redusere faren for utilsiktet spredning ved overføring av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1.

Dersom en statspart oppdager at det er skjedd en utilsiktet spredning av overførte konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1, skal denne parten treffe egnede tiltak, i samsvar med nasjonal lovgivning og med folkeretten, for å håndtere problemet. Tiltakene kan bestå i å varsle statsparter som kan være berørt, inspisere forsendelser av våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 som er utilsiktet spredd, og treffe oppfølgende tiltak i form av etterforskning og håndheving av loven.

For at statspartene skal bli bedre i stand til å få kunnskap om og forhindre utilsiktet spredning av overførte konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1, oppfordres de til å utveksle relevant informasjon om tiltak som har vist seg å være effektive for å håndtere problemet. Slik informasjon kan omfatte opplysninger om illegale aktiviteter, herunder korrupsjon, internasjonale våpenhandelsruter, uautoriserte våpenformidlere, illegale forsyningskilder, metoder for å skjule illegal våpenhandel, vanlige forsendelsessteder eller bestemmelsessteder som benyttes av organiserte grupper involvert i utilsiktet spredning.

Statspartene oppfordres til via sekretariatet å melde fra til andre statsparter om tiltak de har truffet for å håndtere problemet med utilsiktet spredning av overførte konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1.

Artikkel 12

Registerføring

Hver statspart skal føre nasjonale registre, i samsvar med sine lover og regelverk, over utstedelse av eksporttillatelser eller faktisk eksport av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1.

Hver statspart oppfordres til å registrere konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 som overføres til partens territorium i egenskap av endelig bestemmelsessted, eller som tillates ført i transitt gjennom eller omlastet på et territorium som er underlagt partens jurisdiksjon.

Hver statspart oppfordres til å innta følgende opplysninger i de nevnte registrene: mengde, verdi, modell/type, tillatte internasjonale overføringer av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1, konvensjonelle våpen som faktisk er overført, nærmere opplysninger om eksportstaten(e), importstaten(e), transitt- og omlastningsstaten(e) samt sluttbrukerne, i den grad det er relevant.

Registrene skal oppbevares i minst ti år.

Artikkel 13

Rapportering

Hver statspart skal i løpet av det første året etter at denne avtale er trådt i kraft for vedkommende statspart i henhold til artikkel 22, legge fram for sekretariatet en innledende rapport om tiltak som er iverksatt for å gjennomføre denne avtale, herunder nasjonal lovgivning, nasjonale kontrollister, annet regelverk og administrative tiltak. Hver statspart skal, der det er aktuelt, melde fra til sekretariatet om eventuelle nye tiltak som er iverksatt for å gjennomføre denne avtale. Sekretariatet skal sørge for at rapportene gjøres tilgjengelig for og oversendes statspartene.

Statspartene oppfordres til via sekretariatet å melde fra til andre statsparter om iverksatte tiltak som har vist seg å være effektive for å håndtere problemet med utilsiktet spredning av overførte konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1.

Hver statspart skal innen 31. mai hvert år legge fram for sekretariatet en rapport for foregående kalenderår om tillatt eller faktisk eksport og import av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1. Sekretariatet skal sørge for at rapportene gjøres tilgjengelig for og oversendes statspartene. Rapporten som forelegges sekretariatet, kan omfatte samme opplysninger som statsparten har lagt fram for relevante FN-instrumenter, deriblant FNs register over konvensjonelle våpen. Rapporten kan utelate opplysninger om konkurransesensitive forhold eller nasjonal sikkerhet.

Artikkel 14

Håndheving

Hver statspart skal treffe egnede tiltak for å håndheve nasjonale lover og regelverk til gjennomføring av denne avtales bestemmelser.

Artikkel 15

Internasjonalt samarbeid

Statspartene skal samarbeide, i tråd med sine respektive sikkerhetspolitiske interesser og nasjonal lovgivning, for å kunne gjennomføre denne avtale på en effektiv måte.

Statspartene oppfordres til, i samsvar med sine respektive sikkerhetspolitiske interesser og nasjonal lovgivning, å legge til rette for internasjonalt samarbeid, herunder å utveksle opplysninger i saker av felles interesse om gjennomføringen og anvendelsen av denne avtale.

Statspartene oppfordres til å rådføre seg med hverandre i saker av felles interesse og, i den grad det er aktuelt, å utveksle opplysninger som kan bidra til gjennomføringen av denne avtale.

Statspartene oppfordres til å samarbeide, i samsvar med deres nasjonale lovgivning, med sikte på å bidra til den nasjonale gjennomføringen av bestemmelsene i denne avtale, blant annet ved å utveksle opplysninger om illegale aktiviteter og aktører, og å forhindre og sette en stopper for utilsiktet spredning av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1.

Statspartene skal, dersom det er enighet om det, og i tråd med deres nasjonale lovgivning, gi hverandre størst mulig bistand ved etterforskning, påtale og rettsprosesser i forbindelse med brudd på nasjonale tiltak opprettet i samsvar med denne avtale.

Statspartene oppfordres til å treffe nasjonale tiltak og å samarbeide for å forhindre at overføring av konvensjonelle våpen omfattet av artikkel 2 nr. 1 blir gjenstand for korrupsjon.

Statspartene oppfordres til å utveksle erfaring med og opplysninger om lærdom de har trukket av ethvert forhold som angår denne avtale.

Artikkel 16

Internasjonal bistand

Ved gjennomføringen av denne avtale kan den enkelte statspart be om bistand, herunder av juridisk eller lovgivningsmessig art, hjelp til institusjonell kapasitetsbygging samt teknisk, materiell eller økonomisk bistand. Slik bistand kan omfatte lagerforvaltning, avvæpning, demobilisering og reintegreringsprogrammer, modellovgivning samt effektive gjennomføringstiltak. Enhver statspart som er i stand til det, skal på anmodning yte slik bistand.

Hver statspart kan be om, tilby eller motta bistand gjennom blant annet FN, internasjonale, regionale, subregionale eller nasjonale organisasjoner, ikke-statlige organisasjoner eller på bilateralt grunnlag.

Statspartene skal opprette et frivillig fond for på anmodning å bistå statsparter som har behov for internasjonal bistand for å kunne gjennomføre denne avtale. Hver statspart oppfordres til å bidra med midler til fondet.

Artikkel 17

Statspartskonferanse

En statspartskonferanse skal sammenkalles av det midlertidige sekretariatet som er opprettet ved artikkel 18, senest ett år etter at denne avtale er trådt i kraft, og deretter til de tider statspartskonferansen fastsetter.

Statspartene skal på sin første konferanse vedta statspartskonferansenes prosedyreregler ved konsensus.

Statspartskonferansen skal vedta regler for finansiering av seg selv og av eventuelle underliggende organer den oppretter, i tillegg til bestemmelser om finansiering av sekretariatets virksomhet. Partene skal på hver ordinære konferanse vedta budsjettet for budsjettperioden fram til neste ordinære statspartskonferanse.

Statspartskonferansen skal

(a) føre tilsyn med gjennomføringen av denne avtale, blant annet utviklingen innenfor konvensjonelle våpen,

(b) vurdere og vedta anbefalinger om denne avtales gjennomføring og virkemåte, særlig om arbeidet med å fremme universell tilslutning til avtalen,

(c) vurdere endringer i denne avtale i samsvar med artikkel 20,

(d) vurdere spørsmål om fortolkningen av denne avtale,

(e) vurdere og fastsette sekretariatets oppgaver og budsjett,

(f) vurdere behovet for å opprette underliggende organer for å styrke denne avtales virkemåte, og

(g) utøve enhver annen funksjon som er forenlig med denne avtale.

Ekstraordinære statspartskonferanser skal avholdes i de tilfeller og til de tider som statspartskonferansen finner det nødvendig, eller på skriftlig anmodning fra en statspart, forutsatt at minst to tredeler av statspartene gir sin tilslutning.

Artikkel 18

Sekretariat

Denne avtale fastsetter herved at det skal opprettes et sekretariat for å bistå statspartene med å sikre en effektiv gjennomføring av denne avtale. Inntil den første statspartskonferansen er avholdt, skal et midlertidig sekretariat ha ansvar for de administrative oppgavene som omfattes av denne avtale.

Sekretariatet skal være tilstrekkelig bemannet. Personalet skal ha den nødvendige ekspertise for å sikre at sekretariatet kan utføre de oppgaver som er beskrevet i nr. 3, på en effektiv måte.

Sekretariatet er ansvarlig overfor statspartene. Innenfor en begrenset ramme skal sekretariatet ha følgende oppgaver:

(a) motta, gjøre tilgjengelig og distribuere rapportene som pålagt ved denne avtale,

(b) føre liste over nasjonale kontaktpunkter og gjøre den tilgjengelig for statspartene,

(c) bidra til gjensidig formidling av tilbud og anmodninger om bistand til gjennomføring av avtalen samt fremme internasjonalt samarbeid i henhold til anmodning,

(d) tilrettelegge for statspartskonferansens arbeid, herunder forberede og yte nødvendige tjenester til konferansene fastsatt i denne avtale, og

(e) utføre andre oppgaver som fastsettes på statspartskonferansene.

Artikkel 19

Tvisteløsning

Statspartene skal rådføre seg med hverandre og, etter felles samtykke, samarbeide for å løse eventuelle tvister som måtte oppstå dem imellom om fortolkningen eller anvendelsen av denne avtale, blant annet ved forhandling, megling, forlik, rettsavgjørelse eller andre fredelige midler.

Statspartene kan, etter felles samtykke, benytte voldgift for å løse eventuelle tvister seg imellom om fortolkningen eller anvendelsen av denne avtale.

Artikkel 20

Endringer

Seks år etter at denne avtale er trådt i kraft, kan enhver statspart foreslå endringer i avtalen. Deretter kan endringsforslag behandles av statspartskonferansen bare hvert tredje år.

Alle forslag om å endre denne avtale skal fremlegges skriftlig for sekretariatet, som skal oversende forslaget til samtlige statsparter minst 180 dager før den neste statspartskonferansen som kan behandle endringer i henhold til nr. 1. Endringsforslaget skal behandles på den neste statspartskonferansen som kan behandle endringer i henhold til nr. 1, dersom et flertall av statspartene senest 120 dager etter at sekretariatet har oversendt forslaget, underretter sekretariatet om at de gir sin tilslutning til at forslaget kan behandles.

Statspartene skal gjøre sitt beste for å oppnå konsensus om enhver endring. Dersom alle bestrebelser på å oppnå konsensus er uttømt uten at partene er kommet til enighet, skal endringsforslaget som en siste utvei vedtas med tre firedels stemmeflertall blant de parter som er til stede og avgir stemme på statspartskonferansen. Med de parter som er til stede og avgir stemme, menes i denne artikkel de parter som er til stede og avgir stemme for eller imot forslaget. Depositaren skal underrette samtlige statsparter om enhver endring som vedtas.

Endringer som vedtas i samsvar med nr. 3, skal tre i kraft for enhver statspart som har deponert sitt godtakelsesdokument for den aktuelle endringen, 90 dager etter at et flertall av antall statsparter på det tidspunkt endringsforslaget vedtas, har deponert sitt godtakelsesdokument hos depositaren. Deretter skal den tre i kraft for enhver annen part 90 dager etter at vedkommende part har deponert sitt godtakelsesdokument for den aktuelle endringen.

Artikkel 21

Undertegning, ratifikasjon, godtakelse, godkjenning eller tiltredelse

Denne avtale skal være åpen for undertegning av alle stater ved FNs hovedkvarter i New York fra 3. juni 2013 og til den trer i kraft.

Denne avtale skal ratifiseres, godtas eller godkjennes av enhver stat som har undertegnet avtalen.

Etter at denne avtale er trådt i kraft, skal den være åpen for tiltredelse av enhver stat som ikke har undertegnet avtalen.

Ratifikasjons-, godtakelses-, godkjennings- og tiltredelsesdokumentene skal deponeres hos depositaren.

Artikkel 22

Ikrafttredelse

Denne avtale trer i kraft 90 dager etter at det 50. ratifikasjons-, godtakelses- eller godkjenningsdokumentet er deponert hos depositaren.

For enhver stat som deponerer sitt ratifikasjons-, godtakelses-, godkjennings- eller tiltredelsesdokument etter at denne avtale er trådt i kraft, skal avtalen tre i kraft 90 dager etter at vedkommende stat har deponert sitt ratifikasjons-, godtakelses-, godkjennings- eller tiltredelsesdokument.

Artikkel 23

Midlertidig anvendelse

Enhver stat kan på undertegningstidspunktet eller på det tidspunkt den deponerer sitt ratifikasjons-, godtakelses-, godkjennings- eller tiltredelsesdokument, erklære at den vil anvende artikkel 6 og 7 midlertidig i påvente av at denne avtale skal tre i kraft for vedkommende stat.

Artikkel 24

Gyldighet og oppsigelse

Denne avtale gjelder på ubestemt tid.

Hver statspart skal, under utøvelsen av sin nasjonale suverenitet, ha rett til å si opp denne avtale. Den skal gi melding om oppsigelsen til depositaren, som skal underrette alle øvrige statsparter. I meldingen kan statsparten eventuelt gjøre rede for grunnene til oppsigelsen. Oppsigelsen får virkning 90 dager etter at depositaren har mottatt meldingen om oppsigelse, med mindre det angis en senere dato i meldingen.

En stat skal ikke som følge av sin oppsigelse løses fra forpliktelser pådratt etter denne avtale mens den var part i avtalen, herunder eventuelle økonomiske forpliktelser.

Artikkel 25

Reservasjoner

Enhver stat kan på undertegnings-, ratifikasjons-, godtakelses-, godkjennings- eller tiltredelsestidspunktet utforme reservasjoner, med mindre slike reservasjoner er uforenlige med denne avtales gjenstand og formål.

En statspart kan når som helst trekke tilbake sin reservasjon ved å sende melding om det til depositaren.

Artikkel 26

Forholdet til andre internasjonale avtaler

Gjennomføringen av denne avtale skal ikke berøre statspartenes forpliktelser i henhold til gjeldende eller fremtidige internasjonale avtaler de er eller blir part i, såfremt disse forpliktelsene er forenlige med denne avtale.

Denne avtale kan ikke påberopes som grunn for å sette til side avtaler om forsvarssamarbeid som er inngått mellom stater som er part i denne avtale.

Artikkel 27

Depositar

FNs generalsekretær skal være depositar for denne avtale.

Artikkel 28

Gyldige tekster

Originalteksten til denne avtale, hvorav den arabiske, engelske, franske, kinesiske, russiske og spanske teksten har samme gyldighet, skal deponeres hos FNs generalsekretær.

UTFERDIGET I NEW YORK, 2. april 2013