Meld. St. 27

(2022–2023)
Melding til Stortinget

Eit godt liv i heile Noreg – distriktspolitikk for framtida

Tilråding frå Kommunal- og distriktsdepartementet 20. juni 2023, godkjend i statsråd same dagen. (Regjeringa Støre)

Dokumentet på regjeringen.no

1 Det handlar om Noreg

Små skilnader og høg tillit mellom folk er suksessfaktorar for den norske nasjonalstaten. Like moglegheiter same kvar ein bur, er ein føresetnad for å ta vare på tilliten, tryggleiken og samhaldet i landet vårt. For å gje folk like høve til utvikling over heile landet trengst ein aktiv distriktspolitikk.

For regjeringa er det avgjerande at folk skal kunne bu, arbeide og leve eit godt liv i heile Noreg. Denne meldinga tek utgangspunkt i dei distriktspolitiske målsetjingane og initiativa i Hurdalsplattforma, og gjer greie for korleis regjeringa vil oppfylle dei distriktspolitiske lovnadene i plattforma. Eit viktig grunnlag for meldinga er også tilrådingane frå distriktsdemografiutvalet,[1] distriktsnæringsutvalet[2] og ungdomens distriktspanel.[3] Distriktsdemografiutvalet har greidd ut konsekvensane av demografiutfordringane i distrikta. Distriktsnæringsutvalet har vurdert utfordringar for næringslivet i distrikta, og ungdomens distriktspanel har gjeve råd om korleis distriktspolitikken for framtida bør vere.

Vi treng nytenking om distriktspolitikken og den viktige rolla distrikta har for det norske samfunnet. Folk som har opplevd sentralisering av grunnleggjande tenester, at dei vert påtvinga strukturar dei ikkje ynskjer, eller at dei ikkje har hatt kontroll over utviklinga av kommunen sin, skal merke ei positiv endring. Derfor løftar denne meldinga fram dei viktigaste tilrådingane frå utvala og panelet og gjer greie for korleis regjeringa vil fylgje opp desse. Vi skal sikre folk over heile landet gode tenester nær der dei bur, fleire arbeidsplassar, god infrastruktur og eit variert kulturtilbod. Lokalsamfunn skal få bestemme meir sjølv. Slik skal folk optimistisk kunne vere med på å byggje lokalsamfunnet. For det handlar om å kunne leve eit godt liv i heile Noreg.

For å leggje til rette for auke i folketalet i distriktskommunar vil regjeringa føre ein politikk som verkar inn på alle dei områda som er viktige for at folk skal kunne leve eit godt liv. Derfor er distrikts- og regionalpolitikken ei brei og langsiktig oppgåve for regjeringa. Med ein aktiv og målretta politikk meiner regjeringa at vi har gode føresetnader for auka busetjing i distrikta, fordi:

Nærleik til natur, opplevingar og tette lokalsamfunn gjer distriktsområda attraktive og unike. Erfaringar frå koronaepidemien viser at fleire har endra bustadpreferansar og ynskjer seg eit liv utanfor storbyane. Det er gjennom å utvikle og byggje vidare på lokale særpreg at distrikta kan vere attraktive stader for busetjing og aktivitet i framtida.

Den digitale utviklinga gjer at mange arbeidsoppgåver og tenester vert staduavhengige, og det kan gje nye tenesteløysingar.

Innovasjon i offentleg sektor, tillitsreform og forsøksordningar kan medverke til å halde oppe tenestekapasiteten og tenestetilbodet i små kommunar.

Det grøne skiftet tek i stor grad utgangspunkt i ressursar i distrikta, noko som kan innebere ein ny giv for mange distriktskommunar, både fordi det gjev større inntekter, og fordi det fører til større breidde i arbeidsmarknaden.

Desentralisert og fleksibel utdanning gjer det enklare for ungdom å busetje seg i distrikta, og det kan trekkje til seg unge studentar frå fleire stader i landet. Ungdomen er framtida. Det aller viktigaste for framtidig utvikling i Distrikts-Noreg er at ungdomen trivst og har eit godt liv i distrikta.

1.1 Måla for distriktspolitikken

Regjeringa har som mål for distrikts- og regionalpolitikken at folk skal kunne leve eit godt liv i heile Noreg, at alle lokalsamfunn skal ha rom for utvikling og verdiskaping, og at folketalet skal auke i distriktskommunar. Regjeringa vil arbeide for at folk har tilgang på arbeid, bustad og gode tenester nær der dei bur. Regjeringa vil leggje til rette for trygge, berekraftige og levande lokalsamfunn i heile landet gjennom desentraliserte løysingar.

Noreg er eit mangfaldig land, rikt på menneskelege og naturgjevne ressursar. Regjeringa vil ta vare på og utvikle dette mangfaldet. Ein føresetnad for å få til dette er at folk bur og arbeider i heile landet. Derfor vil regjeringa at alle innbyggjarar, same kvar dei bur, skal ha eit godt tenestetilbod i nærmiljøet. Gode grunnleggjande tenester gjev tryggleik i kvardagen. Det er viktig for Noreg som nasjon at det bur folk i heile landet. I tider med kriser og krig får vi ei påminning om det.

Regjeringa vil sikre tenester nær folk, fleire arbeidsplassar, god digital og fysisk infrastruktur og eit variert kulturtilbod. Offentleg sektor skal vere til stades i heile landet, og tilsette skal få auka tillit og meir tid til dei som mottek tenester. Kommunane må ha ressursar, kapasitet og handlefridom til å løyse velferdsoppgåver. Offentleg sektor har også ei viktig rolle i arbeidet for å nå dei ambisiøse klimamåla.

Distriktskommunar kan definerast som kommunar på dei lågaste sentralitetsnivåa (sjå boks 1.2). Regjeringa har som mål at folketalet samla sett skal auke i distriktskommunar på sentralitetsnivå 4, 5 og 6. Regjeringa skal gjennom distriktspolitikken leggje til rette for at distriktskommunar på desse sentralitetsnivåa kan ha vekst. Det er også viktig å hindre at heile regionar over tid har nedgang i folketalet. Gjennom ein aktiv distriktspolitikk vil regjeringa medverke til å snu utviklinga i slike område. Samstundes vil også meir sentrale kommunar kunne ha større eller mindre område med distriktsutfordringar. Derfor treng vi ein differensiert politikk tilpassa utfordringane i ulike kommunar. For regjeringa er det viktig å leggje til rette for ei balansert utvikling og sikre at det vert lagt til rette for vekst og utvikling i område med svak eller negativ folketalsutvikling.

For å levere gode tenester treng vi folk med rett kompetanse. Derfor arbeider regjeringa for eit desentralisert utdanningstilbod som er relevant og framtidsretta, og som gjev grunnlag for arbeid og inntekt. Folk må i større grad kunne ta utdanning nær der dei bur, og utdanning som gjev kompetanse som er etterspurd i privat og offentleg sektor. Det er eit mål at forvaltinga av naturressursane skal skape arbeid og velferd for folk i heile Noreg og medverke til kompetanseutvikling og reinvestering lokalt og regionalt. Nasjonale mål for arealforvalting og -utvikling skal vere tilpassa regionale og lokale tilhøve gjennom kommunale og regionale planprosessar.

Spreiing av folk, makt og kapital gjev landet vårt større mangfald. Mangfald er viktig for å styrkje innovasjonsevna, beredskapen og tilliten i samfunnet. Derfor er distriktspolitikken viktig for heile landet.

1.2 Ungdomen er avgjerande for utvikling i distrikta

Opplevingane, erfaringane og prioriteringane til ungdom er viktige omsyn når ein skal forme samfunn og distriktspolitikk for framtida. Ungdomens distriktspanel vart oppretta i 2019, med ti ungdomar som representerte kvart sitt fylke. Panelet la fram forslaga sine våren 2021. Ungdomen ynskjer seg stolte lokalsamfunn som har tillit til eigne innbyggjarar og til nabobygda. Dei ynskjer lokalsamfunn der det er gode transportløysingar, god digital infrastruktur og god tilgang på bustader. Ungdomen treng ein trygg kvardag med utsikter til arbeid og tilgang på grunnleggjande tenester. Ungdom treng opplærings- og utdanningstilbod som er relevante for arbeidsmarknaden, og dei treng å kjenne til desse tilboda. Tilgang til arbeid og utdanning er avgjerande for å velje bygda framfor dei store arbeidsmarknadene i byane.

Ungdomspanelet oppfordrar kommunane til å vise fram sine kvalitetar, tenkje nytt og dyrke det unike, og leggje til rette for næringsutvikling og jobbfellesskap. Alt dette er viktig for at unge skal ha lyst til å arbeide, bu og investere framtida si i distrikta. Panelet peiker på at distriktsutvikling er eit lagspel mellom regjeringa, Stortinget, fylkeskommunar, kommunar, næringsliv og folk flest. Arbeidet til panelet er nedfelt i ti mål, som alle er viktige for at ungdomen skal sjå for seg ei framtid i distrikta. Alle tiltak og retningsval i distriktspolitikken regjeringa fører, er retta inn mot nettopp dette. Dei fylgjande kapitla gjer greie for korleis regjeringa vil arbeide med desse måla og utfordringane.

Boks 1.1 Ti mål frå ungdomens distriktspanel

Arbeidet til ungdomspanelet er nedfelt i ti mål:

Arbeid: Ungdom i distrikta treng fagmiljø og jobbfellesskap.

Utdanning: Fagskular og vidaregåande skular må ha ein desentralisert struktur og tilby fag som det regionale næringslivet etterspør.

Transport: Ungdomen etterspør bestillingstransport og eit miljøvenleg transport- og kollektivtilbod. Vegar og ferjesamband treng utbetring og rasfarlege strekningar må sikrast. Gang- og sykkelveg og gatelys er viktig for tryggleiken.

Eit stabilt høghastigheits- og mobilnett: Dette legg til rette for heimearbeid, skuleplattformer og digitale tenester og er viktig for tryggleik, beredskap og utvikling av velferdsteknologi.

Personretta tiltak: Tiltak som lågare skatt, nedskriving av studielån, tilbod om ungt entreprenørskap, investeringsfond for unge etablerarar og bustadtiltak kan gjere det enklare for ungdom til å busetje seg i distrikta.

Tilbod om psykisk helsehjelp: Det er viktig med lågterskeltilbod med opne dører alle dagar, digitale heilskapsløysingar og øyremerkte midlar til skulehelsetenesta, og psykisk helse må vere integrert tema i lærarplanar.

Natur og berekraft: Ungdomen etterspør at kommunane har oppdaterte planar som legg vekt på nærleik til natur, rekreasjon, busetjing og næringar, og med nullvisjon for nedbyggjing av matjord. Utbyggingssaker må ha konsekvensvurderingar med vekt på framtidige generasjonar og berekraft.

Attraktive og inkluderande lokalsamfunn: Ungdomen etterspør at kommunane har strategiar for dette, til dømes gjennom å utvikle møteplassar og eigenarten til dei einskilde stadene.

Lokal påverknad frå ungdomen: Ungdomen vil medverke i den lokale samfunnsutviklinga, til dømes gjennom fleire aktive ungdomsråd og aktiv bruk av elevråd.

Beredskap: Kort responstid, kvalitet på tenester og tryggleik i kvardagen er viktig for at ungdomen skal vilje bu i distrikta.

Boks 1.2 Kva kjenneteiknar distriktskommunar?

Distriktskommunar er kjenneteikna av at det bur få folk på store areal. Dette gjer at det vert lange avstandar mellom folk, arbeidsplassar og tenester. Distriktskommunar kan definerast som kommunar med låg sentralitet, men skiljet mellom distriktskommunar og meir sentrale kommunar er flytande. Statistisk sentralbyrå (SSB) grupperer kommunane i ulike sentralitetsnivå, etter tilgang på arbeidsplassar og tenester. Sentralitetsindeksen¹ er rekna som den indikatoren som er best eigna til å måle såkalla geografiske ulemper. Ein kjerne i distrikts- og regionalpolitikken er at nokre område har særlege ulemper knytte til storleik og avstand og dermed krev ein ekstra innsats. Dei mest sentrale kommunane har sentralitetsnivå 1 og dei minst sentrale er klassifiserte som sentralitetsnivå 6.

Figur 1.1 Gruppering av kommunar etter sentralitet

Kjelde: SSB (2020) Kart: Kommunal- og distriktsdepartementet

¹ SSB (2020) Sentralitetsindeksen. https://www.ssb.no/befolkning/artikler-og-publikasjoner/sentralitetsindeksen.oppdatering-med-2020-kommuner

1.3 Folketalsutviklinga i distrikta

Gjennom dei siste 60 åra har skiftande regjeringar hatt ulike ambisjonar og mål, og ikkje minst tiltak, i distriktspolitikken. I takt med endringar i samfunnet har også folketal og demografisk samansetjing i distrikta endra seg.

I 1960 budde om lag halve folket i spreiddbygde område. I dag er situasjonen ein annan. Ein stor del av folkesetnaden bur i byar og tettbygde område, og mange distriktskommunar har fødselsunderskot. Når færre unge veks opp i distrikta, vil flyttestraumen frå bygdene også verte mindre. Resultatet er at folketalet vert stabilisert i mange distriktskommunar, men at innbyggjarane vert stadig eldre. For å halde oppe folketalet i distrikta på lang sikt må nettoinnflyttinga til distrikta auke. Særleg vil det ha stor verdi om fleire unge og småbarnsfamiliar vel å flytte til distrikta.

Det ingen grunn til å svartmåle utviklinga i distrikta. Sentralisering er inga naturlov, og mange område i distrikta opplever i periodar eller over tid auke i folketal, arbeidsplassar og verdiskaping. Sterk vekst i eksisterande og nye næringar, lokalisering av offentlege arbeidsplassar og gode utdannings- og tenestetilbod er faktorar som vil kunne støtte opp om ei positiv folketalsutvikling. Det er dei som bur og driv verksemd i eit område, som er den viktigaste krafta for å medverke til å utvikle eit lokalsamfunn. Men sentrale styresmakter har ei viktig rolle i å støtte opp under lokale initiativ. Med klare politiske ambisjonar og tiltak kan vi leggje til rette for ei desentralisert utvikling av landet vårt.

Dei siste 20 åra har distriktskommunane på sentralitetsnivå 4, 5 og 6 samla sett hatt vekst i folketalet, særleg på grunn av høg innvandring i perioden 2007–2017. Lågare innvandring, færre fødslar og ei sentraliserande flytting medførte at folketalet gjekk ned i over 200 kommunar i perioden 2017–2022 (ca. 0,4 prosent over fem år). Samstundes er det store skilnader distriktskommunar imellom. Den mest krevjande utviklinga ser ein i mange av dei minst sentrale kommunane (sentralitetsnivå 6), der ein over lengre tid har hatt nedgang i folketalet.

I 2022 vart folketalsnedgang snudd til oppgang for mange distriktskommunar. Dei mange flyktningane frå Ukraina gjer at fleire distriktsområde igjen har vekst i folketalet. Dette gjer at distriktskommunar i 2022, trass i låge fødselstal, hadde den høgaste folketalsveksten i perioden vi har tal for (sidan 1966). SSB framskriv i sitt hovudalternativ noko vekst i distriktskommunane på sentralitetsnivå 4, 5 og 6 samla sett, både dei neste fem og dei neste 20 åra. Innvandrarar, særleg flyktningar, pregar i aukande grad også den innanlandske utflyttinga frå distrikta og utgjer eit fleirtal av nettoflyttinga frå Nord-Noreg.[4]

Det er gjort fleire studiar av bu- og flyttemotiv som viser at folk har samansette motiv for busetjing. Desse er knytte til arbeid, familie og vener, stad og miljø. For mange er ikkje val av bustad noko ein gjer som ung og så søkjer å gjennomføre. Vala vert påverka av kva som skjer undervegs. Fleire unge ynskjer seg ei framtid i miljøet der dei veks opp og har familien og røtene sine. Men mange må flytte langt heimanfrå for å få utdanning og relevant arbeid.

Undersøkingar viser at unge ofte buset seg nær der dei har teke utdanning. Lokalisering av studiestader og ein større arbeidsmarknad gjer at mange flyttar til byane som unge. Mange flyttar ut igjen frå byane, men fleire vert også verande. Det er mange som i kortare eller lengre periodar er busette i distriktskommunar, og som kan ha potensial for meir langsiktig busetjing. Blant dei som har vakse opp i byar, har om lag 5 prosent busett seg i distrikta seinare i livet.[5]

Distriktsdemografiutvalet[6] har greidd ut konsekvensane av demografiutfordringane i distrikta. Hovudutfordringa handlar ifylgje utvalet om å skape berekraftige samfunn som kan handtere ein aldrande folkesetnad. Innbyggjarane i heile den vestlege verda vert eldre. Dei fleste kommunar har ei demografisk utvikling med fleire eldre og færre unge. Mange av kommunane med høgast prosentdel eldre finn ein i distrikta. For å sikre god livskvalitet og tenestetilbod for dei som bur i distrikta, handlar det både om å leggje til rette for netto tilflytting og om korleis ein kan planleggje for å sikre gode tenester i område med spreidd busetnad.

Noreg er det landet i Europa der færrast innbyggjarar bur i storbyar. Det er ein kvalitet ved Noreg at vi har busetjing i heile landet. Det er viktig at folk også i framtida kan velje å leve i det lokalsamfunnet dei ynskjer, i bygd og by. Ulike lokalsamfunn, anten dei ligg i tettbygde eller spreiddbygde område, vil kunne ha ulike kvalitetar.

Attraktive småbyar som samhandlar godt med omlandskommunane, er også viktig for folk som buset seg utanfor dei store byane. Mange utdannings- og helsetilbod, særleg spesialisthelsetenester, er lokaliserte i regionsenter, som derfor spelar ei viktig rolle for tenestetilgangen for dei som bur i distrikta.

1.4 Utfordringane i framtida krev nye løysingar

Demografiutfordringene har konsekvensar for heile landet. Vi finn område med spreitt folkesetnad, låge fødselstal og høg del eldre både i Nord-Noreg, i indre delar av Sør-Noreg og i Trøndelag. Regjeringas distrikts- og regionalpolitikk skal medverke til å møte desse utfordringane slik at ein legg til rette for at folk skal kunne leve eit godt liv i heile Noreg. Regjeringa har til dømes allereie peika ut tre område i Finnmark og to område i Trøndelag for bygdevekstavtalar, og planlegg for fleire område i nye fylke.

I mange distriktskommunar er ikkje den største utfordringa i dag mangel på arbeidsplassar, men at offentlege og private verksemder manglar arbeidskraft som dei treng. Tenester og arbeidsoppgåver har vorte stadig meir spesialiserte, noko som set større krav til kommunane. Tilgang til gode tenester er viktig for alle og krev andre løysingar i område med færre folk og spreidd busetnad enn i tettbygde område. Det gjer det naudsynt å rette ekstra merksemd mot korleis vi kan sikre gode tenester, kapasitet og kompetanse tilpassa ulike område. Her spelar den digitale utviklinga ei viktig rolle, fordi det opnar for å gjere ting på nye måtar.

Desentralisering er ein viktig del av løysinga på utfordringane for framtida. Digitalisering endrar fundamentalt tilhøvet vårt til avstand og opnar stadig nye moglegheiter for utvikling og vekst i distrikta. Auka bruk av digitale løysingar legg til rette for at mange arbeidsoppgåver kan utførast same kvar i landet ein bur.

Infrastrukturen og dei digitale tenestene legg til rette for nye løysingar som kan medverke til å løyse nokre av dei største utfordringane samfunnet står overfor, som kravet om auka produktivitet, ny velferdsteknologi i møte med ein aldrande folkesetnad og ny teknologi som kan medverke til å redusere klimaavtrykket i ei rekkje næringar.

Ein offensiv klimapolitikk og ein offensiv distriktspolitikk må gå hand i hand. Det er viktig for den grøne omstillinga at det bur folk i heile landet, og at vi nyttar dei rike fornybare ressursane våre på ein god og energieffektiv måte. Det er store planar for framvekst av grøne næringar i mange distriktskommunar i ulike delar av landet. Regjeringa har i arbeidet med det grøne industriløftet peikt ut nokre særlege satsingsområde: havvind, batteri, hydrogen, CO₂-handtering, prosessindustri, maritim industri og skog- og trenæringa og annan bioøkonomi. Dette er viktige område for berekraftig produksjon og verdiskaping, som i stor grad baserer seg på dei fornybare ressursane i distrikta. Når ein har heile verdikjeder i nærleiken, kan ein også i større grad nytte sirkulære løysingar.

For å nytte og forvalte desse ressursane treng ein arbeidskraft og infrastruktur. Ein variert arbeidsmarknad, gode tenester, tilgang på attraktive bustader og gode lokalsamfunn er viktig for å tiltrekkje seg etterspurd kompetanse og arbeidskraft. Noreg ligg svært langt framme i overgangen til fossil- og utsleppsfrie køyretøy. Utslepp frå privatbilisme vert derfor ei stadig mindre relevant problemstilling når ein skal planleggje område for busetjing, arbeidsplassar og anna i framtida.

Digitalisering gjer det mogleg å løyse oppgåver på ein ny og meir effektiv måte, samstundes som tilbodet til brukarane vert godt. Tilgang på høghastigheitsbreiband for alle er avgjerande for at kommunar i heile landet kan ta del i digitaliseringa. Ny teknologi gjev også høve til desentralisering og styrking av busetnad og næringsutvikling i heile landet.

Digitalisering og bruk av teknologi legg til rette for kopling og læring på tvers av stader og uavhengig av geografiske avstandar. Medan byane legg til rette for samhandling i større arbeidsmarknader, gjev fjernarbeid og digital teknologi nye potensial for kopling og læring utan å vere fysisk samlokalisert. Digitalisering gjev rom for fleksible løysingar som kan vere betre tilpassa dei varierte føresetnadene i distrikta. I tillegg gjev digitalisering gode høve til effektivisering. Distriktsdemografiutvalet[7] skriv at sterk sektorstyring kombinert med digitalisering og spesialisering i sum har vore uheldig for distrikta, som ofte har teke kostnadene ved reformer gjennom lengre avstand til tenester og færre arbeidsplassar. Men det treng ikkje vere slik. Gjennom ein aktiv lokaliseringspolitikk vil regjeringa søkje å balansere dei potensiala og utfordringane som den digitale utviklinga gjev. Det gjer det meir sannsynleg å lykkast med ei desentralisert utvikling.

1.5 Ein forsterka innsats i Nord-Noreg

Busetjing og aktivitet i Nord-Noreg har gjennom generasjonar medverka til arbeidsplassar og verdiskaping og gjeve Noreg suverenitet over store område på land og i havet. Her finst enorme naturrikdomar av stor verdi som er viktige for sysselsetjing og verdiskaping og for å gjennomføre eit grønt skifte. Det er avgjerande for Noreg at det bur folk i nord. Det er tid for ein ny, forsterka innsats i denne landsdelen. Her finn ein store demografiutfordringar, og det er i grenseområda i nord vi meir enn nokon gong treng busetjing og aktivitet. Vi må medverke til utviklinga i dei samiske områda, og slik støtte opp under samisk språk, kultur og samfunnsliv. Russlands åtakskrig i Ukraina understrekar den tryggingspolitiske rekkjevidda av å halde oppe og styrkje busetjinga og det statlege nærværet i landsdelen, særleg i dei grensenære områda. Dette er av stor nasjonal interesse.

Næringsliv og innbyggjarar i Aust-Finnmark er særleg hardt ramma som fylgje av Russlands åtakskrig i Ukraina og medfylgjande sanksjonar. Regjeringspartia og SV er samde om å støtte aktivitet og utvikling i Aust-Finnmark med 105 mill. kroner i 2023. Aktivitetspakka er utforma i dialog med kommunen, næringslivet og partane i arbeidslivet. Den inneheld ei rekkje tiltak som skal medverke til å styrkje næringslivet, halde på og utvikle nye arbeidsplassar, og forsterka infrastruktur. Regjeringa vil halde fram arbeidet med tiltak for langsiktig utvikling og omstilling i regionen.

Denne meldinga viser retning for regjeringspolitikken for Distrikts-Noreg. Det finst distriktsutfordringar i alle delar av landet. I Nord-Noreg finn vi mange spreiddbygde område med få menneske og lange avstandar. Distriktspolitikken treffer derfor i høgaste grad denne landsdelen. Men utfordringane vert til dels ulike når ein vurderer eit stort samanhengande geografisk område under eitt, med både byar og distriktsområde. Nord-Noreg har byar som veks og er i rask utvikling, og der ein planlegg for fleire store investeringar. I dei minste kommunane er det særleg store utfordringar knytte til nedgang i folketalet og mangel på kompetanse og arbeidskraft.

Det er fleire verkemiddel, innanfor dei fleste sektorar, som tek omsyn til dei spesielle utfordringane i Nord-Noreg. Det er også fleire tiltak som er retta inn mot landsdelen spesielt. Den økonomisk mest omfattande ordninga er den differensierte arbeidsgjevaravgifta, med nullsats i tiltakssona i Nord-Troms og Finnmark og låg avgift i landsdelen elles.[8] Verdien av dette er estimert til om lag 18,3 mrd. kroner for 2023.[9] I inntektssystemet for kommunane vert det gjeve eit distriktstilskot på om lag 3 mrd. kroner til kommunar og fylkeskommunar i Nord-Noreg. Tiltakssona for Finnmark og Nord-Troms har i overkant av 90 000 innbyggjarar, og dei personretta tiltaka i sona utgjer om lag 1,6 mrd. kroner i 2023.

I Nord-Noreg gjer lange avstandar og lågt folketal at det mange stader er utfordrande å halde oppe eit variert tenestetilbod med god kvalitet i alle lokalsamfunn. Det er store skilnader innanfor landsdelen. For å gjere det meir attraktivt å bu i dei mindre kommunane i nord er det viktig å leggje til rette for auka samarbeid for å styrkje fagmiljø, auke kvaliteten på tenester og bumiljø, stimulere til samarbeid for å løyse oppgåver og sørgje for at tenester vert verande nær innbyggjarar og næringsliv.

Etterspurnaden etter kompetent arbeidskraft er stor i mange område av landsdelen. Dette gjeld mellom anna i yrke som er avgjerande for eit godt tenestetilbod, beredskap og tryggleik til innbyggjarane – som lærarar, sjukepleiarar, legar, psykologar og politi. Det er også mangel på folk i petroleumsnæringa. Fagarbeidarar på vidaregåande nivå og fagskulenivå er naudsynte for å halde oppe infrastruktur og tenester.

Nord-Noreg har svært viktige ressursar på land og i havet, og landsdelen har derfor eit godt utgangspunkt for å medverke til det grøne skiftet. Det grøne skiftet skaper auka etterspurnad etter rein energi og råstoff som er del av verdikjedene for eit utsleppsfritt energisystem og samfunn. Samstundes er det etter alt å døme store uoppdaga olje- og gassressursar i Norskehavet og Barentshavet. Norsk kontinentalsokkel skal vere ein stabil og langsiktig leverandør av olje og gass til Europa i ei svært krevjande tid. Mange selskap arbeider med større industrisatsingar i nord.

1.5.1 Regionalt samarbeid i Arktis

Nord-Noreg er ein del av Arktis. I eit område med store avstandar, lågt folketal og høg strategisk verdi er det internasjonale samarbeidet over landegrensene særleg viktig for utviklinga. Fylkeskommunane har over mange tiår utvikla politisk dialog og konkret samarbeid med naboane i finske, svenske og russiske regionar. Mange aktørar i nord er engasjerte i det breiare, internasjonale samarbeidet i Barents-regionen og i Arktis. Det nyoppretta Arctic Mayors’ Forum[10] med sekretariat i Tromsø er eit viktig tilskot til det arktiske samarbeidet.

Russlands åtak på Ukraina har ført til at det meste av grensekryssande samarbeid med Russland er sett på vent. Dette har store konsekvensar særleg for Aust-Finnmark og gjer det naturleg å styrkje samarbeidet med Finland og Sverige. Tema for den grensekryssande dialogen i nord er mellom anna grøn omstilling, tilgang på kompetanse og auka samspel mellom lokalt næringsliv og universitet. Fylkeskommunane arbeider mellom anna gjennom Barents regionråd, det norske Barentssekretariatet, Nordkalottrådet og EUs Interreg-program i nord. Fylkeskommunane er også involverte i Utanriksdepartementets arbeid med Barentsrådet og Arktisk råd. Regjeringa vil styrkje det nordiske samarbeidet mellom dei regionale aktørane i nord, særleg mellom Noreg, Finland og Sverige.

Russlands krig og den totalitære utviklinga i Russland har kraftig redusert moglegheitene for det bilaterale folk-til-folk-samarbeidet mellom Noreg og Russland. Det er derfor både naudsynt og rett å endre innrettinga på Barentssamarbeidet. Det norske Barentssekretariatet skal framleis støtte folk-til-folk-samarbeidet med Russland i den grad det er mogleg. Oppgåvene til sekretariatet vil – i dialog med fylkeskommunane i Nord-Noreg, som eig sekretariatet – dreiast meir over på grensekryssande samarbeid mellom aktørar i nordlege delar av Noreg, Finland og Sverige og urfolkssamarbeid i regionen, utanom Russland. Endringa vil bli sett i samanheng med eksisterande samarbeid i europeiske og nordiske forum. Område som kan fremje god samfunnsutvikling i Nord-Noreg, vil òg verte vurderte. Ytterlegare konkretisering vil skje i samarbeid med dei aktuelle fylkeskommunane i nord, Barentssekretariatet, Utanriksdepartementet, Kommunal- og distriktsdepartementet og andre relevante aktørar.

Nordområdepolitikken går på tvers av sektorar, forvaltingsnivå og landegrenser. Regionalt nordområdeforum er ein arena for politisk dialog om spørsmål som er særleg relevante for utviklinga i nord. Dei faste medlemene i forumet er den politiske leiinga i Kommunal- og distriktsdepartementet, Utanriksdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet, Sametinget og fylkeskommunane i Nord-Noreg. Forumet drøftar forslag og tiltak som er aktuelle i nordområda. Det jobbar i 2023 med å utarbeide ein strategi for arbeidet til forumet. Innsatsen skal rettast mot temaområde som klimaendringar og det grøne skiftet, attraktivitet for busetjing, kompetanse, tilgang på arbeidskraft, integrering og internasjonalt samarbeid. Forumet skal òg medverke til at ungdom og unge vaksne i større grad vert involverte i arbeidet med å utvikle nordområdepolitikken.

1.6 Meldinga i korte trekk

Distriktspolitikken må forsterkast og fornyast. Regjeringa vil føre ein politikk for sterkare fellesskap, vekst og utvikling i heile landet der by og land går hand i hand. Vi vil setje i gang nye tiltak for å skape optimisme og framtidstru i heile Noreg.

Regjeringa har fått innspel frå heile landet til utviklinga av distriktspolitikken framover. Kommunal- og distriktsdepartementet har mellom anna gjennomført 14 innspelsmøte på desse stadene: Kirkenes, Karasjok, Alta, Dyrøy, Sandnessjøen, Steinkjer, Valldal, Sogndal, Kvitsøy, Iveland, Flesberg, Bjørkelangen, Vestre Slidre og Folldal. I tillegg har det vore fire digitale innspelsmøte med desse temaa: bustadpolitikk, innovasjon og digitalisering i distriktskommunar, næringspolitikk og kompetanse og rekruttering. Departementet har òg fått mange skriftlege innspel, og distriktsmeldinga har vore tema i samband med fleire reiser, arrangement og møte som politisk leiing i Kommunal- og distriktsdepartementet har delteke på det siste halvtanna året.

Innspela har gjeve verdifull innsikt og læring. Mange tema går igjen, særleg knytte til ein meir offensiv og distriktsretta bustadpolitikk, ein meir differensiert arealpolitikk, tilgjengeleg breiband for alle, meir desentralisert utdanning, tiltak for å få fleire i arbeid, rask busetjing av flyktningar, nærleik til offentlege tenester og statlege arbeidsplassar, trygge og betre vegar, tilgang på meir og billigare kraft, og ein næringspolitikk som er tilpassa det distrikta treng. Det er stor semje om at tilrådingane frå Hurdalsplattforma og distriktsdemografiutvalet treffer utfordringsbiletet for distrikta godt.

Kapittel 2: Vi vil gje kommunane handlingsrom, slik at dei kan planleggje for eit godt samfunn og samarbeide om gode løysingar

Meir komplekse samfunnsutfordringar krev nye løysingar. Samarbeid mellom kommune og innbyggjar, mellom kommune og næringsliv, mellom kommuneorganisasjonar og mellom kommunar og andre aktørar er viktig for å møte desse utfordringane. Regjeringa vil gjennom utprøving og avtalar opne for at kommunar i større grad kan jobbe heilskapleg på tvers av oppgåveområda. God rådgjeving og rettleiing frå fylkeskommune og statsforvaltar kan medverke til å styrkje kapasiteten og kompetansen i kommunane til å jobbe med samfunnsutvikling.

Regjeringa arbeider med nye retningslinjer for arealpolitikken, som skal ha ei tydelegare differensiering mellom ulike område. Arealpolitikken må tilpassast dei lokale tilhøva og leggje til rette for ny vekst og sterkare utvikling i område med svak eller negativ utvikling i folketalet.

Regjeringa vil prøve ut nye verkemiddel i distriktspolitikken og har invitert distriktskommunar til å søkje om å utvikle bygdevekstavtalar med staten for å styrkje utviklinga i kommunane. Avtalane vil ha som føremål å styrkje samordninga av offentlege tiltak på tvers av sektorar og forvaltingsnivå, slik at den samla innsatsen treffer betre i dei utvalde områda.

Ein velfungerande bustadmarknad er ein føresetnad for nærings- og samfunnsutvikling i alle kommunar. Regjeringa vil styrkje det distriktsretta arbeidet til Husbanken. Regjeringa la i tilleggsproposisjonen for 2022 inn at inntil 1 mrd. kroner kan prioriterast til lån til utleigebustader og til bustadkvalitet i distriktskommunar på sentralitetsnivå 5 og 6. Samstundes vart utlånsramma i Husbanken auka til 21 mrd. kroner. Frå 2023 har regjeringa innført ei ordning med tilskot til bustadtiltak i distriktskommunar. Gjennom arbeidet med nye nasjonale planretningslinjer vil regjeringa opne for at ein i større grad kan leggje til rette for nye bustader i spreiddbygde område. Regjeringa vil våren 2024 leggje fram ei stortingsmelding om ein heilskapleg bustadpolitikk, som mellom anna vil vurdere om ein større del av låna frå Husbanken skal gå til bustadetablering i distriktskommunar, særleg på sentralitetsnivå 6.

Regjeringa vil vurdere særskilde tiltak for å styrkje planleggings- og utviklingskapasiteten og planleggingskompetansen i område der det vert identifisert utfordringar. Regjeringa vil leggje til rette for at ordinær utdanning og meir praksisnær og fleksibel etter- og vidareutdanning kan møte utfordringane, og eventuelt prøve ut nye løysingar.

Kapittel 3: Vi vil leggje til rette for trygge lokalsamfunn og gode tenester nær folk

Om folk skal bu i og flytte til distrikta, må det vere viktige tenester som barnehage, skule og helsetilbod i nærområdet. Utvikling av gode tenester krev løysingar som er tilpassa lokale tilhøve. Mange kommunar er også avhengige av samarbeid med andre kommunar for å løyse dei lovpålagde oppgåvene sine og tilby tenester til innbyggjarane. For å auke kapasiteten og kompetansen i oppgåveløysinga, også i eit tverrsektorielt perspektiv, vil regjeringa vurdere forsterka tiltak for å stimulere til auka samarbeid mellom kommunar.

Mange av dei viktigaste velferdsoppgåvene er det kommunane som har ansvar for, og det kommunale sjølvstyret gjev rom for lokale tilpassingar. Inntektssystemet er viktig for å medverke til at kommunane og fylkeskommunane kan gje eit likeverdig tenestetilbod til innbyggjarane.

Regjeringa arbeider også for å etablere ei frikommuneordning innanfor gjeldande forsøksheimlar, der kommunar og fylkeskommunar kan søkje om fritak frå lover og reglar på utvalde område.

Digitale tenester, tillitsreform og samarbeid kan medverke til å sikre gode tenester i område der folketettleiken er låg. Regjeringa vil styrkje helse- og omsorgssektoren, etablere nærtenestesenter, fremje samarbeidet mellom naudetatane og styrkje det lokale nærværet til politiet.

God samhandling mellom kommunar og sjukehus er naudsynt for å sikre eit heilskapleg og samanhengande tilbod og tenester der folk bur. Regjeringa vil vurdere korleis finansieringsordningane betre kan støtte opp om god samhandling mellom dei ulike delane av helsevesenet. Ei utvikling og styrking av fastlegetenesta er viktig for å sikre ei sterk offentleg helseteneste. Derfor føreslo regjeringa å styrkje allmennlegetenesta med 920 mill. kroner i 2023 (heilårseffekt). Psykisk helse er også eit viktig satsingsområde, og regjeringa skal leggje fram ein opptrappingsplan for psykisk helse i 2023 med særleg merksemd mot born og unge. Regjeringa vil leggje fram ei stortingsmelding om akuttmedisinske tenester som omfattar legevakt, responstid for ambulanseteneste og ein fagleg standard for innhaldet i ambulansetenesta. Regjeringa har lagd fram ei stortingsmelding om Fellesskap og meistring – Bu trygt heime. Målet er at eldre skal få bu i eigen bustad lengst mogleg dersom dei kan og vil.

Regjeringa vil gje folk i heile landet tryggleik, mellom anna gjennom betre samarbeid mellom dei ulike naudetatane og andre beredskapsorganisasjonar. Politiet skal verte meir tilgjengeleg for folk. Polititenestene skal styrkjast, mellom anna gjennom lokalt tilpassa tiltak som skal utformast i samarbeid mellom kommune og politidistrikt. For å sikre at politiet er til stades lokalt, opprettar politiet i 2023 ni nye tenestestader. Nye tenestestader medverkar mellom anna til at politiet kan drive meir førebyggjande arbeid og er meir synleg for innbyggjarane i mange distriktskommunar. Justis- og beredskapsdepartementet arbeider med ein lokalpolitiplan som vil bli lagd fram i løpet av 2023.

Regjeringa vil invitere kommunar til pilotsamarbeid om ein nærtenestemodell med samlokalisering av statlege og kommunale tenester, slik at innbyggjarane får ein stad der dei kan møte representantar for offentlege etatar. Regjeringa meiner det er spesielt viktig å styrkje det militære nærværet i Nord-Noreg, og har allereie sett i verk tiltak som styrkjer nærværet til Forsvaret gjennom auka aktivitet og forbetra evne til kontinuerlege operasjonar i nord.

Kapittel 4: Vi vil leggje til rette for trygg og påliteleg transport og ein god digital grunnmur

Infrastruktur som veg, jernbane, hamner, ferjer, flyplassar, breiband og mobilnett bind Noreg saman og er avgjerande for busetjing og arbeidsplassar i heile landet. Betra framkome og tryggleik skal medverke til at menneske og varer kjem raskt og trygt fram. Regjeringa vil bruke ressursane til å ta betre vare på og utnytte infrastrukturen og transporttilbodet vi har, framfor nye, store utbyggingsprosjekt. Fylkeskommunane får i 2023 fordelt meir enn 3 mrd. kroner av rammetilskotet til fylkesveg. Det er også løyvd øyremerkte tilskot retta mot fylkesveg på til saman 847 mill. kroner. Regjeringa vil utarbeide ein heilskapleg og forpliktande plan for å redusere vedlikehaldsetterslepet på fylkesvegane og ta initiativ til at det saman med fylkeskommunane vert utarbeidd ein nasjonal gjennomføringsplan for ras- og skredsikring av alle riksvegar og fylkesvegar med høg eller middels skredfaktor.

Regjeringa har sørgd for gratis ferjer til små øysamfunn, generelt lågare ferjeprisar og halvert makspris på billettar på dei regionale FOT-rutene langs kysten av Vestlandet og i Nord-Noreg frå 2024. Regjeringa har auka tempoet i utbygginga av ladeinfrastruktur for elbilar, slik at hurtigladarar no er tilgjengelege over heile landet, også i område med lågt folketal. Regjeringa vil ha trygg pasient- og skuletransport og godt drosjetilbod i distrikta, og ho vil stanse frisleppet i drosjenæringa.

Regjeringa vil sikre alle husstandar og verksemder i heile Noreg tilgang til høghastigheitsbreiband innan utgangen av 2025. Regjeringa ynskjer ei kraftig utbygging av breibands- og mobildekninga i heile landet, og har fordelt 362 mill. kroner til breiband. Alle fylke fekk auka løyving, men fylke med mange distriktskommunar og få menneske på store areal vart prioriterte i sterkare grad enn før. Det skjer ei rask utbygging av femte generasjons mobilnett (5G). Dekninga har auka frå 23 prosent til 81 prosent av folkesetnaden. Regjeringa gjev tilskot til auka digital tryggleik og beredskap i distrikta, og ho har fylgt opp tiltak for nær 70 mill. kroner i Finnmark og sett i verk tiltak for 50 mill. kroner i Troms. I 2023 vil regjeringa bruke 25 mill. kroner på å styrkje den digitale infrastrukturen i Nordland.

Regjeringa vil arbeide vidare med konseptvalutgreiinga (KVU) som ser på den framtidige utviklinga av transportsystemet i Nord-Noreg. Det vert lagd opp til at utgreiinga skal vere ferdig sommaren 2023. Regjeringa har også bede Jernbanedirektoratet om å gjennomføre ei KVU om Nord-Noregbana. Direktoratet skal sjå på ulike løysingar på strekninga Fauske–Narvik–Tromsø, med mogleg sidebane til Harstad. Utgreiinga skal sjåast i samanheng med Nordlandsbana og Ofotbana.

Kapittel 5: Vi vil støtte opp om næringsutvikling og det grøne skiftet i distrikta

Regjeringa vil føre ein aktiv næringspolitikk som stimulerer til eit grønt skifte og legg til rette for at små og mellomstore verksemder tek del i utviklinga. I Hurdalsplattforma er regjeringa tydeleg på at lokalsamfunn og fellesskapet bør få ein rettferdig del av verdiane som vert skapt ved å utnytte naturressursane som tilhøyrer fellesskapet. Regjeringa varsla i statsbudsjettet for 2023 ei innføring av grunnrenteskatt på havbruk og på vindkraft på land. Ein sentral del av forslaget er at lokalsamfunn som stiller naturressurser til disposisjon, skal sikrast ein del av grunnrenta. Regjeringa vil leggje til rette for fornybar kraft og nettkapasitet gjennom etablering av ny kraftproduksjon, energieffektivisering og utvikling av nettet. Det er viktig med gode demokratiske prosessar i handsaminga av desse sakene. Regjeringa jobbar med å innlemme planlegging og bygging av vindkraftanlegg i plan- og bygningslova. Dette vil gje kommunane større formell styring over arealbruken i vindkraftsaker.

Som oppfylging av ambisjonane i Hurdalsplattforma har regjeringa sett i gang eit arbeid med å utvikle regionvekstavtalar og ynskjer i fyrste omgang å prøve dette ut i Rogaland og Nordland. Målet er å utvikle dette til eit verktøy for meir målretta og samordna offentleg innsats i ulike delar av landet og å få fram ei avtaleordning som kan rullast ut i alle fylke.

Regjeringa vil medverke til nok og trygg mat produsert på norske naturressursar. Dette omfattar arbeid for reine og rike hav, berekraftig hausting og produksjon og berekraftige fôrkjelder. Regjeringa vil prioritere arbeidet med å betre inntektsmoglegheitene i jordbruket. For å støtte opp om landbruket og reindrifta vil regjeringa føre ein meir restriktiv rovdyrpolitikk. Regjeringa har òg lagt fram ein ny jordvernstrategi med forsterka mål knytt til omdisponering av dyrka og dyrkbar jord. Regjeringa vil i tillegg leggje til rette for industriell vidareforedling av skog ved å utvikle ressursgrunnlaget og forbetre infrastrukturen i skogbruket, fremje ei berekraftig skogforvalting og kombinere auka skogbruksaktivitet med styrkte miljøomsyn.

Regjeringa arbeider med fleire tiltak som skal medverke til å skape ei konkurransedyktig, heilårleg reiselivsnæring som er meir berekraftig og lønsam enn tidlegare, og som skaper aktivitet i heile landet.

Regjeringa vil vurdere om det er føremålsteneleg å etablere eit statleg kontaktpunkt for store industrietableringar i Nord-Noreg. Regjeringa vil òg vurdere korleis ein kan utvikle ambisjonane om forsvarsindustriklyngje i nord, med private, offentlege og militære satsingar som ein del av dette. Regjeringa vil vurdere korleis ein kan leggje betre til rette for innkjøp frå lokale leverandørar. Regjeringa vil vurdere styrking av FoU-miljø som er særskilt viktige for næringsutvikling, mellom anna i Aust-Finnmark. Det skal òg gjennomførast ei felles satsing på landbruket i Nord-Noreg.

Kapittel 6: Vi vil styrkje desentraliserte og fleksible utdanningstilbod og sikre tilgang på relevant utdanning og arbeidskraft

Arbeidskraft med rett kompetanse er ein føresetnad for utvikling og verdiskaping i alle lokalsamfunn. Eit desentralisert og fleksibelt utdanningstilbod er viktig for å halde oppe busetnaden i distrikta. Tilpassa utdanning der folk bur, tilgang på læreplassar, betre kopling mellom tilbod og etterspurnad av kompetanse, og eit inkluderande arbeidsliv, er også viktig for å utvikle velfungerande arbeidsmarknader.

Regjeringa vil leggje til rette for fleksibel utdanning i heile landet, slik at utdanning og opplæring skal vere tilgjengeleg for alle. Regjeringa meiner det er viktig med ein større heilskap i kompetanse- og utdanningspolitikken. Målet er eit utdanningssystem som er endå betre tilpassa etterspurnaden etter kompetanse, både frå arbeidslivet og frå dei som søkjer utdanning. Regjeringa vil gjennom dimensjoneringa av utdanningssystemet prioritere kompetanse som er naudsynt for eit høgproduktivt og konkurransedyktig næringsliv, for å kunne tilby gode velferdstenester i heile landet og for å gjennomføre det grøne skiftet. Regjeringa vil fylgje opp helsefagutdanninga og vurdere tilrådingane frå Helsepersonellkommisjonen i arbeidet med stortingsmeldinga om profesjonsutdanningane, som blir lagd fram våren 2024.

Regjeringa endrar og forenklar finansieringssystemet for universiteta og høgskulane, slik at dei betre kan gjennomføre det breie samfunnsoppdraget og dei samla prioriteringane frå regjeringa, og for effektivt å leggje til rette for høg kvalitet i sektoren.

Regjeringa vil møte lærarmangelen med ei brei satsing på å rekruttere, utdanne og halde på kvalifiserte lærarar. Regjeringa la våren 2023 fram ei stortingsmelding om samisk språk, kultur og samfunnsliv. For 2023 har regjeringa gjeve lovnad om tilskot til Sametinget på 6,6 mill. kroner for å styrkje kompetansen i samiske barnehagetilbod, og auka tilskotet til opplæring i samisk språk i grunnopplæringa med 17,5 mill. kroner.

Regjeringa har løyvd om lag 460 mill. kroner til arbeidet med kvalifisering og formidling til læreplass. Gjennom samfunnskontrakt for fleire læreplassar vert det utvikla eit systematisk samarbeid mellom partane i arbeidslivet, fylkeskommunane og nasjonale styresmakter med mål om å rekruttere fleire læreverksemder og styrkje det lokale arbeidet for læreplassar.

Regjeringa vil auke satsinga på å få fleire i arbeid. For å motverke at ungdom og unge vaksne fell utanfor skule og arbeidsliv, vil regjeringa leggje til rette for betre samordning av helsetenester, arbeidsretta tenester og utdanningssystemet. Regjeringa vil også sørgje for eit meir fleksibelt utdanningssystem for vaksne som treng vidaregåande opplæring, noko som vil gjere det mogleg for fleire Nav-brukarar å kvalifisere seg.

Regjeringa vil vidareføre måla og den geografiske avgrensinga for tiltakssona for Finnmark og Nord-Troms og prioritere tiltak retta mot barnefamiliar og unge vaksne. Regjeringa har innført gratis barnehage i sona, og i 2023 er ordninga med gjeldslette av utdanningslån i tiltakssona styrkt. Dette skal medverke til auka rekruttering og tilflytting av unge vaksne og barnefamiliar.

Regjeringa vil vurdere korleis ein betre kan dimensjonere og leggje til rette for utdannings- og kompetansetilbod innanfor yrkesgrupper der etterspurnaden etter kompetent arbeidskraft er særleg kritisk, mellom anna i Aust-Finnmark. Regjeringa vil vurdere tiltak for å auke talet på praksisplassar for helse- og sosialfagstudentar i distriktskommunar og tiltak for å auke rekrutteringa til lærarutdanningane, særleg i nord. Regjeringa vil vurdere om det er behov for særskilde tiltak for at fleire elevar skal fullføre vidaregåande skule, og om det er tilstrekkeleg fleksibilitet i regelverket for vidaregåande opplæring til å sikre ulike regionale behov, til dømes i område der det er få ungdomar og store avstandar.

Kapittel 7: Vi vil ha ein nærverande stat

Ein forsterka statleg lokaliseringspolitikk er ein del av innsatsen til regjeringa for ei meir balansert utvikling i landet. Regjeringa meiner at statlege arbeidsplassar bør vere spreidde geografisk og kome heile landet til gode. Regjeringa vil derfor styrkje innsatsen for lokalisering av statlege arbeidsplassar utanfor dei største byane og lokalisere meir av staten til distriktskommunar der arbeidsplassane kan styrkje lokale fagmiljø. Regjeringa ynskjer derfor at nye og omlokaliserte statlege verksemder i hovudsak blir lokaliserte utanfor Oslo, sentrale kommunar i Oslo-området eller andre av dei største byane. Regjeringa har revidert og styrkt retningslinjene for lokalisering av statlege arbeidsplassar og statleg tenesteproduksjon.

Regjeringa vil leggje betre til rette for desentralisert arbeid i statlege verksemder. Det kan styrkje lokale kompetansemiljø og auke tilgangen på kompetansearbeidsplassar i distrikta. Regjeringa har som ambisjon å auke bruk av stillingar i staten som vert lyste ut med høve til desentralisert arbeid. Målet er å styrkje lokale fagmiljø for å gje distriktspolitisk vinst. Det vil seie at statlege arbeidsplassar som i dag er lokaliserte i dei største byane eller dei mest sentrale områda av landet, i større grad kan gjerast tilgjengelege for arbeidstakarar i distriktskommunar ulike stader i landet.

1.7 Dieđáhus oanehaččat

Guovlopolitihkka ferte nannejuvvot ja ođasmahttojuvvot. Ráđđehus áigu čađahit dakkár politihka nannosat searvevuođa, ahtanuššama ja ovdáneami ovddas miehtá riikka mas gávpot ja boaittobealli vázzet giehtalagaid. Mii áigut álggahit ođđa doaibmabijuid mat vuolggahit movtta ja jáhku boahtteáigái miehtá Norgga.

Ráđđehussii leat boahtán árvalusat miehtá riikka dasa mo boahttevaš guovlopolitihkka berre leat. Gielda- ja guovlodepartemeanta lea earret eará čađahan 14 árvalusčoahkkima dáid báikkiin: Girkonjárggas, Kárášjogas, Álttás, Divrráin ja Sandnessjøen, Steinkjer, Valldal, Sogndal, Kvitsøy, Iveland, Flesberg, Bjørkelangen, Vestre Slidre ja Folldal nammasaš báikkiin. Dasa lassin leat dollojuvvon njeallje digitála árvalusčoahkkima dáid fáttáiguin: ásodatpolitihkka, innovašuvdna ja digitaliseren doaresbealgielddain, ealáhuspolitihkka ja gelbbolašvuohta ja rekrutteren. Departemeanta lea maid ožžon ollu čálalaš árvalusaid, ja guovlodieđáhus lea leamaš fáddán ollu mátkkiid, lágidemiid ja čoahkkimiid oktavuođas maidda Gielda- ja guovlodepartemeanta lea oassálastán maŋimus beannot jagi.

Árvalusat leat addán mávssolaš áddejumi ja oahppama. Dávjá leat seamma fáttát, erenoamážit alvvaleappo ja guovloguoski ásodatpolitihka, eanet differensierejuvvon areálapolitihka oktavuođas, govdabátti háhkanvejolašvuođa oktavuođas buohkaide, eanet lávdaduvvon oahpu oktavuođas, doaibmabijuid oktavuođas oažžut eanebuid bargui, báhtareddjiid johtileappot ásaiduhttima oktavuođas, lagasvuođa oktavuođas almmolaš bálvalusaide ja stáhtalaš bargosajiide, oadjebas ja buoret geainnuid oktavuođas, eanet ja hálbbit elfámu háhkanvejolašvuođa oktavuođas, ja dakkár ealáhuspolitihka oktavuođas mii lea heivehuvvon boaittobeliid dárbbuide. Ovttaoaivilvuohta lea stuoris das ahte Hurdal-julggaštusa ja guovlodemografiijalávdegotti rávvagat leat hui deaivilat boaittobeliid hástalusaid ektui.

Kapihtal 2: Mii áigut láhčit gielddaide doaibmanvejolašvuođa, vai sii besset plánet buori servodaga ja ovttasbargat buriid čovdosiiguin

Eanet máŋggadáfot servodathástalusat gáibidit ođđa čovdosiid. Ovttasbargu gaskal gieldda ja ássiid, gaskal gieldda ja ealáhuseallima, gaskal gielddaorganisašuvnnaid ja gaskal gielddaid ja eará doaimmaheddjiid lea dehálaš go galgá dustet dáid hástalusaid. Ráđđehus áigu geahččaladdamiid ja šiehtadusaid bokte rahpat vejolašvuođaid dasa ahte gielddat buorebut sáhttet bargat ollislaččat rastá bargamušsurggiid. Buorre ráđđeaddin ja bagadus fylkkagieldda ja stáhtahálddašeaddji bealis sáhttá leat mielde nannemin gielddaid návccaid ja gelbbolašvuođa servodatovddideamis.

Ráđđehus lea bargamin areálapolitihka ođđa njuolggadusaiguin, mas galgá leat čielgasat earuheapmi iešguđet surggiid gaskkas. Areálapolitihkka ferte heivehuvvot báikkálaš diliide ja láhčit diliid ođđa ahtanuššamii ja nannosat ovddideapmái guovlluin gos olmmošlohku ovdána heajut dahje njiedjá.

Ráđđehus áigu geahččaladdat ođđa váikkuhangaskaomiid guovlopolitihkas ja lea bovden guovlogielddaid ohcat ásahit giliidovdánanšiehtadusaid stáhtain nannen dihtii gielddaid ovdáneami. Šiehtadusaid mihttu lea nannet almmolaš doaibmabijuid oktiiheiveheami rastá surggiid ja hálddašandásiid, vai áŋgiruššan lea deaivilat válljejuvvon guovlluin.

Buresdoaibmi ásodatmárkan lea eaktun ealáhus- ja servodatovdáneapmái buot gielddain. Ráđđehus áigu nannet Viessobáŋkku guovlluide guoskevaš barggu. Ráđđehus mearridii jagi 2022 lasseproposišuvnnas ahte gitta 1 miljárdda ruvnnu sáhttá vuoruhuvvot láigohanásodatloanaide ja ásodatkvalitehtii guovdduštandási 5 ja 6 guovlogielddain. Seammás lasihuvvui Viessobáŋkku lonenrámma 21 miljárdda ruvdnun. Jagi 2023 rájes lea ráđđehus ásahan ortnega doarjagiiguin ásodatdoaibmabijuide guovlogielddain. Barggu bokte ođđa nationála plánanjuolggadusaiguin áigu ráđđehus rahpat vejolašvuođa láhčit diliid ođđa ásodagaide guovlluin gos ássan lea biđgosis. Ráđđehus áigu 2024 giđa geiget stuorradiggedieđáhusa ollislaš ásodatpolitihka birra, mii earret eará áigu árvvoštallat galgá go stuorát oassi Viessobáŋkku loanain geavahuvvot ásodatásahemiide boaittobealgielddain, erenoamážit guovdduštandásis 6.

Ráđđehus áigu árvvoštallat sierra doaibmabijuid nannen dihtii plánen- ja ovddidannávccaid ja plánengelbbolašvuođa guovlluin gos identifiserejuvvojit hástalusat. Ráđđehus áigu láhčit diliid dasa ahte dábálaš oahppu ja eanet bargohárjehallamii guoski ja dávgasis lasse- ja joatkkaoahppu sáhttá dustet hástalusaid, ja vejolaččat geahččaladdat ođđa čovdosiid.

Kapihtal 3: Mii áigut láhčit diliid oadjebas báikkálaš servodagaide ja buriid bálvalusaide olbmuid lahkosis

Jus olbmot galggašedje ássat ja fárret doaresbeliide, de doppe fertejit leat dakkár dehálaš bálvalusat go mánáidgárdi, skuvla ja dearvvašvuođafálaldat lahkosis. Buriid bálvalusaid ovddideapmi eaktuda dakkár čovdosiid mat leat heivehuvvon báikkálaš diliide. Ollu gielddat fertejit maid ovttasbargat eará gielddaiguin čoavdin dihtii láhkageatnegahttojuvvon bargamušaideaset ja fállan dihtii bálvalusaid ássiide. Lokten dihtii návccaid ja gelbbolašvuođa bargamuščoavdimii, maiddái surggiidgaskasaš perspektiivvas, áigu ráđđehus árvvoštallat nannejuvvon doaibmabijuid mat movttiidahttet eanet ovttasbargui gielddaid gaskkas.

Gielddain lea ovddasvástádus ollu dain deháleamos čálgobargamušain, ja gielddaid iešstivrejupmi dahká báikkálaš heivehemiid vejolažžan. Sisaboahtovuogádat lea dehálaš go galgá váikkuhit dasa ahte gielddat ja fylkkagielddat galget sáhttit addit dásseárvosaš bálvalusfálaldaga ássiide.

Ráđđehusa áigumuš lea maid ásahit friijagieldaortnega dálá geahččaladdanláhkavuođus, mas gielddat ja fylkkagielddat sáhttet ohcat luvvema lágain ja njuolggadusain dihto guovlluin.

Digitála bálvalusat, luohttámušođastus ja ovttasbargu sáhttet leat mielde sihkkarastimin buriid bálvalusaid dakkár guovlluin gos lea vuorjjes ássan. Ráđđehus áigu nannet dearvvašvuođa- ja fuolahussuorggi, ásahit lahkabálvalusguovddážiid, ovddidit ovttasbarggu heahtebálvalusaid gaskkas ja nannet politiija báikkálaš lagasvuođa.

Sihkkarastin dihtii ollislaš ja oktilis fálaldagaid ja bálvalusaid doppe gos olbmot ásset fertejit gielddat ja buohcceviesut doaibma bures ovttas. Ráđđehus áigu árvvoštallat mo ruhtadanortnegat buorebut sáhttet doarjut buori ovttasdoaibmama dearvvašvuođalágádusa iešguđet osiid gaskkas. Fástadoavtterbálvalusa ovddideapmi ja nannen lea dehálaš go galgá sihkkarastit nana almmolaš dearvvašvuođabálvalusa. Danne evttoha ráđđehus nannet dábálašdoavtterortnega 920 milj. ruvnnuin jagi 2023 (birrajagi beaktu). Psyhkalaš dearvvašvuohta lea maid dehálaš áŋgiruššansuorgi, ja ráđđehus áigu ovdanbuktit buoridanplána psyhkalaš dearvvašvuođa várás jagi 2023 vuhtiiválddidettiin mánáid ja nuoraid erenoamážit. Ráđđehus áigu geiget stuorradiggedieđáhusa dakkár heahtemedisiinnalaš bálvalusaid birra mii fátmmasta doavtterfávtta, ambulánsabálvalusa dávistanáiggi ja ambulánsabálvalusa sisdoalu fágalaš standárdda. Ráđđehus lea geigen Fellesskap og meistring – Bu trygt heime nammasaš stuorradiggedieđáhusa searvevuođa ja hálddašeami birra ja dan birra ahte orrut oadjebasat ruovttus. Mihttun lea ahte vuorrasat galget beassat orrut iežaset ásodagas nu guhká go vejolaš jus sii nagodit ja háliidit dan dahkat.

Ráđđehus áigu olbmuide miehtá riikka addit oadjebasvuođa, earret eará buoret ovttasbarggu bokte gaskal iešguđet heahtebálvalusaid ja eará gearggusvuođaorganisašuvnnaid. Politiija galgá leat eanet olámuttus olbmuide. Politiijabálvalusat galget nannejuvvot, earret eará dakkár báikkálaččat heivehuvvon doaibmabijuid bokte mat hábmejuvvojit ovttasbarggus gaskal gielddaid ja politiijaguovlluid. Politiija ásahii jagi 2023 ovcci ođđa bálvalusbáikki sihkkarastin dihtii ahte politiija lea olámuttus báikkálaččat. Ođđa bálvalusbáikkit váikkuhit earret eará dasa ahte politiija sáhttá doaimmahit eastadanbarggu ja leat eanet oidnosis ollu guovlogielddaid ássiide. Justiisa- ja gearggusvuođadepartemeanta lea bargamin báikkálašpolitiijaplánain mii galgá geigejuvvot jagi 2023 mielde.

Ráđđehus áigu bovdet gielddaid geahččaladdanovttasbargui lagasbálvalusmodeallain mas stáhtalaš ja gielddalaš bálvalusat leat čohkkejuvvon ovtta sadjái, vai ássiin lea dakkár báiki gos besset deaivat almmolaš etáhtaid ovddasteddjiid. Ráđđehus oaivvilda ahte lea hui dehálaš nannet suodjalusa lagasvuođa Davvi-Norggas, ja lea jo čađahan doaibmabijuid mat nannejit Suodjalusa lagasvuođa eanet doaimmaid bokte ja buoret veajuid bokte čađahit doaimmaid oktilaččat davvin.

Kapihtal 4: Mii áigut láhčit diliid oadjebas ja luohtehahtti fievrrádussii ja buori digitála geađgejuolgái

Dakkár infrastruktuvra go geainnut, ruovdemáđii, hápmanat, fearjjat, govdabáddi ja mobiilafierpmádat čatná Norgga oktii ja lea eaktun ássamii ja bargosajiide miehtá riikka. Buoret johtolatvejolašvuođat ja oadjebasvuohta galget váikkuhit dasa ahte olbmot ja gálvvut ollejit johtilit ja oadjebasat dohko gosa dat galget. Ráđđehus áigu geavahit resurssaid dasa ahte buorebut fuolahit ja geavahit dan infrastruktuvrra ja fievrrádusfálaldaga mii mis lea, dan sajis go čađahit ođđa, stuorra huksenprošeavttaid. Fylkkagielddat ožžot jagi 2023 eanet go 3 miljárdda ruvnnu rámmadoarjagis fylkkageainnuide. Maiddái lea juolluduvvon oktiibuot 847 milj. ruvnnu dihto doarjjan fylkkageainnuide. Ráđđehus áigu hábmet ollislaš ja geatnegahtti plána uhcidan dihtii fylkkageainnuid bajásdoallama maŋŋonemiid ja váldit álgaga das ahte ovttas fylkkagielddaiguin hábmet nationála čađahanplána sihkkarastin dihtii buot daid riikageainnuid ja fylkkageainnuid njirrama ja riđuid vuostá main lea alla dahje gaskamearálaš uđasfáktor.

Ráđđehus lea fuolahan nuvttá fearjjaid smávva sulloservodagaide, oppalaččat hálbbit fearjabileahtaid ja beallidan bajimus bileahttahattiid regionála FOT-ruvttuin Vestlándda ja Davvi-Norgga rittuin jagi 2024 rájes. Ráđđehus lea lasihan el-biillaid gealdininfrastruktuvrra huksema leavttu nu ahte miehtá riikka leat gealdinvejolašvuođat, maiddái daid guovlluin gos eai ása nu ollu olbmot. Ráđđehus háliida oadjebas buohcci- ja skuvlafievrrádusa ja buori táksefálaldaga doaresbeliin, ja áigu bissehit ásahalakeahtes tákseealáhusa.

Ráđđehus áigu sihkkarastit ahte buot bearatgottiide ja doaimmaide miehtá Norgga lea allaleaktogovdabáddi olámuttus ovdal jagi 2025 loahpageahčen. Ráđđehus háliida ahte govdabádde- ja mobiilageavahanvejolašvuohta miehtá riikka buoriduvvo sakka, ja lea juohkán 362 milj. ruvnnu govdabáddehuksemii. Buot fylkkat ožžo eanet juolludemiid, muhto dat fylkkat main leat ollu guovlogielddat ja uhccán olbmot stuorra areálain vuoruhuvvojedje eanet go ovdal. Viđát buolvva mobiilafierpmádat (5G) huksejuvvo johtilit. Geavahanvejolašvuohta lea lassánan 23 proseanttas 81 prosentii veahkadagas. Ráđđehus addá doarjaga eanet digitála oadjebasvuhtii ja gearggusvuhtii doaresbeliin, ja lea čuovvulan lagabui 70 milj. ruvdnosaš doaibmabijuiguin Finnmárkkus ja čađahan 50 milj. ruvdnosaš doaibmabijuid Romssa fylkkas. Jagi 2023 áigu ráđđehus geavahit 25 milj. ruvnnu Nordlándda digitála infrastruktuvrra nannemii.

Ráđđehus áigu joatkit konseaptaválljenčielggadeami (KVU) mii geahčada Davvi-Norgga fievrrádusvuogádaga boahttevaš ovdáneami. Áigumuššan lea válmmastit čielggadusa 2023 geasi. Ráđđehus lea maid bivdán Ruovdemáđiidirektoráhta čađahit KVU Davvi-Norgga-geinnodaga várás. Direktoráhta galgá árvvoštallat iešguđet čovdosiid Fuossko-Áhkánjárgga-Romssa gaskka várás, oktan oalgegeinnodagain Hársttágii. Čielggadus galgá gehččojuvvot Nordlándda geinnodaga ja Ufuohtá geinnodaga oktavuođas.

Kapihtal 5: Mii áigut doarjut ealáhusovddideami ja ruoná molsuma boaittobeliin

Ráđđehus áigu fievrridit árjjalaš ealáhusa mii movttiidahttá ruoná molsumii ja láhčá diliid dasa ahte smávva ja gaska sturrosaš doaimmat servet ovdáneapmái. Hurdál-julggaštusas dadjá ráđđehus čielgasit ahte báikkálaš servodagat ja searvevuohta berre oažžut vuoiggalaš oasi árvoháhkamis go ávkkástallojuvvo searvevuođa luondduriggodagaiguin. Ráđđehus dieđihii jagi 2023 stáhtabušeahtas vuođđoreantovearu ásaheami mearradollui ja bieggafápmui nannámis. Evttohusa guovddážis lea ahte daid báikkálaš servodagaide mat bidjet luondduriggodagaid háldogeavaheapmái, galgá sihkkarastojuvvot oassi vuođđoreanttus. Ráđđehus áigu láhčit diliid ođasmuvvi fápmui ja neahttakapasitehtii ođđa fápmobuvttadeami ásaheami, energiijabeavttálmahttima ja neahta ovddideami bokte. Buorit demokráhtalaš proseassat leat dehálaččat dákkár áššiid meannudeami oktavuođas. Ráđđehus lea implementeremin bieggafápmorusttegiid plánema ja huksema plána- ja huksenláhkii. Dat attášii gielddaide stuorát formála areálageavahanstivrejumi bieggafápmoáššiin.

Hurdal-julggštusa áigumušaid čuovvuleapmin lea ráđđehus ovddidišgoahtán regiovdnaahtanuššanšiehtadusaid ja háliida vuos dan geahččaladdat Rogalánddas ja Nordlánddas. Mihttun lea dan ovddidit reaidun eanet ulbmillaš ja oktiiordnejuvvon almmolaš áŋgiruššamii iešguđet osiin riikkas ja ásahit šiehtadusortnega maid sáhttá geavahit buot fylkkain.

Ráđđehus áigu váikkuhit doarvái ja oadjebas bibmui mii buvttaduvvo Norgga luondduriggodagain. Dasa gullet buhtes ja rikkes mearat, guoddevaš ávkkástallan ja buvttadeapmi ja guoddevaš fuođargáldut. Ráđđehus áigu vuoruhit barggu buoret dienasvejolašvuođaiguin eanadoalus. Doarjun dihtii eanadoalu ja boazodoalu áigu ráđđehus čađahit eanet restriktiiva boraspirepolitihka. Ráđđehus lea maid hábmen ođđa eanagáhttenstrategiija nannejuvvon mihtuiguin gilvojuvvon ja gilvvehahtti eatnamiid geavaheamis eará áigumušaide. Ráđđehus áigu dasa lassin láhčit diliid vuvddiid industriijalaš viidásat ráhkadeapmái dainna lágiin ahte ovddidit vuovdedoalu resursavuođu ja buoridit infrastruktuvrra, ovddidit guoddevaš vuovdehálddašeami ja ovttastahttit vuovdedoallodoaimmaid nannejuvvon birasberoštusaiguin.

Ráđđehus lea bargamin ollu doaibmabijuiguin mat galget leat mielde ásaheamen gilvovuoimmálaš, birrajagi mátkeealáhusa mii lea eanet guoddevaš ja gánnáhahtti go ovdal, ja mii vuolggaha doaimmaid miehtá riikka.

Ráđđehus áigu árvvoštallat lea go ulbmillaš ásahit sierra stáhtalaš gulahallandoaimma stuorra industriijaásahanprošeavttaid várás Davvi-Norggas. Ráđđehus áigu maiddái árvvoštallat mo sáhttá ovddidit áigumušaid ásahit suodjalusindustriijačoahki davvin, mas leat priváhta, almmolaš ja militeara áŋgiruššamat oassin. Ráđđehus áigu árvvoštallat mo sáhttá buorebut láhčit diliid oastimii báikkálaš lágideddjiin. Ráđđehus áigu árvvoštallat DjO-birrasa nannema, mii lea erenoamáš dehálaš ealáhusovddideapmái, earret eará Nuorta-Finnmárkkus. Vejolaš lea maiddái čađahit oktasaš áŋgiruššama eanadoaluin Davvi-Norggas.

Kapihtal 6: Mii áigut nannet lávdaduvvon ja dávggas oahppofálaldagaid ja sihkkarastit dakkár guoskevaš oahpu ja bargofámu mii lea olámuttus

Bargofápmu rivttes gelbbolašvuođain lea eaktun ovddideapmái ja árvoháhkamii buot báikkálaš servodagain. Lávdaduvvon ja dávgasis oahppofálaldat lea dehálaš ássama bisuheapmái boaittobeliin. Heivehuvvon oahppu doppe gos olbmot ásset, olámuddu oahpposajiide, buoret čatnaseapmi gaskal fálaldagaid ja jearahuvvon gelbbolašvuođa, ja fátmmasteaddji bargoeallin, leat maid dehálaččat go galgá ásahit buresdoaibmi bargomárkaniid.

Ráđđehus áigu láhčit diliid dávgasis ohppui miehtá riikka, vai oahppu ja oahpahus sáhttá leat buohkaid olámuttus. Ráđđehusa mielas lea stuorát ollislašvuohta gealbo- ja oahppopolitihkas dehálaš. Mihttun lea dakkár oahppovuogádat mii lea ain buorebut heivehuvvon gelbbolašvuođa jerrui, sihke bargoeallimis ja sis geat ohcet oahpu. Ráđđehus áigu oahppovuogádaga mihttodallama bokte vuoruhit gelbbolašvuođa maid allaproduktiivvalaš ja gilvovuoimmálaš ealáhuseallin dárbbaša, vai sáhttá fállat buriid čálgobálvalusaid miehtá riikka ja čađahit ruoná molsuma. Ráđđehus áigu čuovvulit dearvvašvuođafágaoahpu ja árvvoštallat Dearvvašvuođabargiidkommišuvnna rávvagiid barggus stuorradiggedieđáhusain profešuvdnaoahpuid birra, mii galgá geigejuvvon 2024 giđa.

Ráđđehus rievdada ja álkidahttá universitehtaid ja allaskuvllaid ruhtadanvuogádaga, vai sii buorebut sáhttet čađahit ráđđehusa govda servodatbargamuša ja vuoruhemiid oktiibuot, ja vai sii beaktilit sáhttet láhčit diliid alla kvalitehtii suorggis.

Ráđđehus áigu dustet oahpaheaddjiváilli govda áŋgiruššamiin dainna lágiin ahte rekrutteret, oahpahit ja doalihit kvalifiserejuvvon oahpaheddjiid. Ráđđehus geigii 2023 giđđa stuorradiggedieđáhusa sámi giela, kultuvrra ja servodateallima birra. Jagi 2023 várás lea ráđđehus lohpidan Sámediggái 6,6 miljon ruvdnosaš doarjaga sámi mánáidgárdefálaldaga gelbbolašvuođa nannemii, ja lasihit doarjaga vuođđooahpahusa sámegieloahpahussii 17,5 miljon ruvnnuin.

Ráđđehus lea juolludan sullii 460 miljon ruvnnu oahpposajiid kvalifiseremii ja gaskkusteapmái. Servodatšiehtadusa bokte eanet oahpposajiid várás ásahuvvo vuogádatlaš ovttasbargu gaskal bargoeallima áššebeliid, fylkkagielddaid ja nationála stivrenválddiid dainna ulbmiliin ahte rekrutteret eanet oahppodoaimmaid ja nannet báikkálaš barggu oahpposajiide.

Ráđđehus áigu eanet áŋgiruššat dainna ahte oažžut eanebuid bargui. Eastadan dihtii nuoraid ja nuorra rávesolbmuid gártamis skuvlla ja bargoeallima olggobeallái, áigu ráđđehus láhčit diliid dearvvašvuođabálvalusaid, bargui guoskevaš bálvalusaid ja oahppovuogádaga buoret ovttastahttima. Ráđđehus áigu maiddái fuolahit eanet dávgasis oahppovuogádaga rávesolbmuid várás geat dárbbašit joatkkaoahpu, mii dagahivččii ahte eanet NAV-geavaheaddjit sáhtášedje kvalifiseret iežaset.

Ráđđehus áigu fievrridit viidáseappot Finnmárkku ja Davvi-Norgga doaibmabidjoavádaga mihtuid ja geográfalaš ráddjema ja vuoruhit doaibmabijuid mánnábearrašiid ja rávesolbmuid várás. Ráđđehus lea ásahan avádahkii mánáidgárddi mii lea nuvttá, ja jagi 2023 lea oahppoloana vealgesihkkunortnet doaibmabidjoavádagas nannejuvvon. Dat galgá leat mielde loktemin nuorra rávesolbmuid ja mánnábearrašiid rekrutterema ja fárrema guvlui.

Ráđđehus áigu árvvoštallat mo buorebut sáhttá mihttodallat oahppo- ja gealbofálaldagaid daid fidnojoavkkuin main gelbbolaš bargofámu jearru lea heahtedilis, ja láhčit diliid dasa, earret eará Nuorta-Finnmárkkus. Ráđđehus áigu árvvoštallat doaibmabijuid mat eanedit dearvvašvuođa- ja sosiálafágastudeanttaid hárjehallansajiid logu guovllugielddain ja doaibmabijuid mat eanedit rekrutterema oahpaheaddjioahpuide, erenoamážit davvin. Ráđđehus áigu árvvoštallat lea go dárbu erenoamáš doaibmabijuide nu ahte eanet oahppit sáhttet čađahit joatkkaskuvlla, ja leat go joatkkaoahpahusa njuolggadusat doarvái dávgasat iešguđet regionála dárbbuid sihkkarastimii, ovdamearkka dihtii daid guovlluin gos leat uhccán nuorat ja guhkes gaskkat.

Kapihtal 7: Mii háliidit stáhta mii lea lahkosis

Nannejuvvo stáhtalaš báikádanpolitihkka gullá ráđđehusa áŋgiruššamii dássideappo ovddidemiin riikkas. Ráđđehus oaivvilda ahte stáhtalaš bargosajit berrejit leat lávdaduvvon geográfalaččat ja boahtit buorrin olles riikii. Danne áigu ráđđehus nannet áŋgiruššama stáhtalaš bargosajiid ásahemiin eará sajiide go stuorámus gávpogiidda ja báikádit stuorát oasi stáhtas guovllusuohkaniidda gos bargosajit sáhttet nannet báikkálaš fágabirrasiid. Danne háliida ráđđehus ahte ođđa ja ođđasisbáikáduvvon stáhtalaš doaimmat báikáduvvojit eará sajiide go Osloi dahje eará stuorát gávpogiidda. Ráđđehus lea ođasmahttán ja nannen njuolggadusaid stáhtalaš bargosajiid ja bálvalusbuvttadeami báikádeami várás.

Ráđđehus áigu láhčit diliid buorebut lávdaduvvon bargui stáhtalaš doaimmain. Dat sáhtášii nannet báikkálaš gealbobirrasiid ja eanedit gealbobargosajiid gaevaheami boaittobeliin. Ráđđehusa áigumuš lea eanedit daid virggiid geavahi stáhtas mat almmuhuvvojit vejolašvuođain čađahit lávdaduvvon barggu. Ulbmilin lea nannet báikkálaš fágabirrasiid addin dihtii guovlopolitihkalaš vuoittu. Dat mearkkaša ahte stáhtalaš bargosajiid mat dál leat ásahuvvon stuorámus gávpogiidda dahje riikka eanemus guovddáš guovlluide, buorebut sáhtášii dahkat olámuddui guovlogielddaid bargiide iešguđet sajiin riikkas.

Nannejuvvon áŋgiruššan Davvi-Norggas

Ássan ja doaimmat Davvi-Norggas leat buolvvaid čađa vuolggahan bargosajiid ásaheami ja árvoháhkama ja addán Norgii sorjjasmeahttunvuođa stuorra guovlluide nannámis ja mearas. Dáppe leat máŧohis luondduriggodagat mat leat hui árvvolaččat ja dehálaččat barggolašvuhtii ja árvoháhkamii ja ruoná molsašuddama čađaheapmái. Norgii lea áibbas dehálaš ahte davvin ásset olbmot. Dál lea áigi čađahit ođđa, nannejuvvon áŋgiruššama riikaoasis. Dáppe leat stuorra demografiijahástalusat, ja davi rádjaguovlluin mii dárbbašit ássama ja doaimmaid eanet go goassege ovdal. Mii fertet váikkuhit ovdáneapmái sámi guovlluin, ja dainna lágiin doarjut sámi giela, kultuvrra ja servodateallima. Go Ruošša fallehii Ukraina, de dat eaktuda ahte mis lea dakkár suodjaluspolitihkka mii lea mielde bisuheamen ja nannemin ássama ja dakkár stáhta mii lea riikaoasi lahkosis, erenoamážit rádjalagas guovlluin. Das lea stuorra nationála mearkkašupmi.

Nuorta-Finnmárkku ealáhuseallimii ja ássiide čuohcá Ruošša falleheapmi Ukrainas ja dat ráŋggáštusat mat das čuvvot, erenoamáš garrasit. Ráđđehusbellodagat ja GB leat ovttaoaivilis doarjut doaimmaid ja ovddideami Nuorta-Finnmárkkus 105 milj. ruvnnuin jagi 2023. Doaibmapáhkka lea hábmejuvvon gulahallamis gielddaiguin, ealáhuseallimiin ja bargoeallima áššebeliiguin. Das leat máŋga doaibmabiju mat galget váikkuhit ealáhuseallima nannemii, ođđa bargosajiid bisuheapmái ja ovddideapmái, ja infrastruktuvrra nannemii. Ráđđehus áigu joatkit barggu doaibmabijuiguin guhkesáiggi ovddideami ja nuppástuhttima várás regiovnnas.

Dát dieđáhus čájeha ráđđehusa Guovlo-Norgga politihka háltti. Buot osiin riikkas leat guovlohástalusat. Davvi-Norggas leat ollu lávdaduvvon ássanguovllut main leat uhccán olbmot ja guhkes gaskkat. Danne heive guovlopolitihkka hui bures dán riikaoassái. Muhto hástalusat leat iešguđetláganat go geahččá stuorra jotkkolaš geográfalaš guovllu oktanaga, sihke gávpogiiguin ja doaresbeliiguin. Davvi-Norggas leat gávpogat mat leat stuorrumin ja johtilit ovdáneamen, ja gosa máŋga stuorra investerema leat plánejuvvon. Uhcimus gielddain leat stuorrá hástalusat erenoamážit olmmošlogu njiedjama geažil ja váilevaš gelbbolašvuođa ja bargofámu geažil.

Máŋga váikkuhangaskaoami, eanaš surggiin, váldet vuhtii Davvi-Norgga erenoamáš hástalusaid. Máŋga doaibmabiju leat maid ásahuvvon riikaoasi várás erenoamážit. Ekonomalaččat viidáseamos ortnet lea differensierejuvvon bargoaddidivat, mas lea nollamearri Davvi-Norgga ja Finnmárkku doaibmabidjoavádagas ja vuollegis divat riikaoasis muđui.[11] Dan árvu lea meroštallojuvvon sullii 18,3 miljárdda ruvdnun jagi 2023.[12] Gielddaid sisaboahtovuogádagas addojuvvui sullii 3 miljárdda ruvdnosaš guovlodoarjja Davvi-Norgga gielddaide ja fylkkagielddaide. Finnmárkku ja Davvi-Romssa doaibmabidjoavádagas leat veháš badjelaš 90 000 ássi, ja avádaga persovdnadiđolaš doaibmabijut dahket sullii 1,6 miljárdda ruvnnu jagi 2023.

Davvi-Norgga guhkes gaskkat ja vuollegis olmmošlohku dagahit ahte ollu sajiin lea hástaleaddjin bisuhit máŋggabealat bálvalusfálaldaga buriin kvalitehtain buot báikkálaš servodagain. Riikaoasis leat stuorra erohusat. Vai šaddá eanet geasuheaddjin ássat uhcit gielddain davvin, lea dehálaš láhčit diliid eanet ovttasbargui nannen dihtii fágabirrasiid, lokten dihtii bálvalusaid ja ássanbirrasiid kvalitehta, movttiidahttit ovttasbargui čoavdin dihtii bargamušaid ja fuolahan dihtii ahte bálvalusat bissot ássiid ja ealáhuseallima lahkosis.

Ollu guovlluin riikaoasis lea gelbbolaš bargofámu jearru stuoris. Dat guoská earret eará dakkár fidnuide mat leat hui dehálaččat buori bálvalusfálaldahkii, gearggusvuhtii ja ássiid oadjebasvuhtii – nu go oahpaheaddjit, buohccedivššárat, doaktárat, psykologat ja politiija. Maiddái petroleumealáhusas váilot olbmot. Fágabargit joatkkadásis ja fágaskuvladásis dárbbašuvvojit infrastruktuvrra ja bálvalusaid bisuheapmái.

Davvi-Norggas leat hui dehálaš resurssat sihke nannámis ja mearas, ja danne lea riikaoasis buorre vuolggasadji váikkuheamis ruoná molsumii. Ruoná molsun lokte jearu dakkár buhtes energiijii ja álgoávdnasiidda mat leat oassin nuoskkitkeahtes energiijavuogádaga ja servodaga árvogollosis. Seammás orrot leamen Norggamearas ja Barentsmearas stuorra oljo- ja gássaresurssat maid eai leat vel gávdnan. Norgga nannánjuolgi galgá doaibmat dássidis ja guhkesáigásaš oljo- ja gássalágideaddjin Eurohpái hui gáibideaddji áiggis. Ollu fitnodagat barget stuorra industriijaáŋgiruššamiin davvin.

Regionála ovttasbargu Árktisis

Davvi-Norga gullá Árktisii. Dakkár guovllus gos leat guhkes gaskkat, uhccán olbmot ja mas lea alla strategalaš árvu, lea riikkaidgaskasaš rájáidrasttideaddji ovttasbargu hui dehálaš ovdáneapmái. Fylkkagielddat leat ollu logijagiid ovddidan politihkalaš gulahallama ja konkrehta ovttasbarggu Suoma, Ruoŧa ja Ruošša regiovnnaid ránnáiguin. Ollu doaimmaheaddjit davvin leat mielde Barents-regiovnna ja Árktisa govddit, riikkaidgaskasaš ovttasbarggus. Ođđaásahuvvon Arctic Mayors’ Forum man čállingoddi lea Romssas, lea dehálaš lasáhus árktalaš ovttasbargui. Forum bargá diehtojuohkin- ja vásáhuslonohallamiin gaskal Árktisa sátnejođiheddjiid ja mihttun lea háhkat árktalaš perspektiivva riikkaidgaskasaš mearridanforumiidda.

Maŋŋágo Ruošša fallehii Ukraina, de lea eanaš rádjarasttideaddji ovttasbargu Ruoššain bissehuvvon gaskaboddasaččat. Das leat stuorra váikkuhusat erenoamážit Nuorta-Finnmárkui ja dagaha lunddolažžan nannet ovttasbarggu Suomain ja Ruoŧain. Rádjarasttideaddji gulahallama fáddát davvin leat earret eará ruoná molsun, gelbbolašvuođa háhkan ja eanet ovttasdoaibman gaskal báikkálaš ealáhuseallima ja universitehta. Fylkkagielddat barget earret eará Barents regiovdnaráđi, Norgga Barentsčállingotti, Davvikalohtaráđi ja EU Interreg-prográmma bokte davvin. Fylkkagielddat leat maid mielde Olgoriikadepartemeantta barggus Barentsráđiin ja Árktalaš ráđiin. Ráđđehus áigu nannet davviriikkalaš ovttasbarggu gaskal regionála doaimmaheddjiid davvin, erenoamážit gaskal Norgga, Suoma ja Ruoŧa.

Ruošša soahti ja totaliteara ovdáneapmi Ruoššas lea garrasit hedjonahttán Norgga ja Ruošša álbmogis-álbmogii-ovttasbargama vejolašvuođaid. Danne lea sihke dárbu ja riekta rievdadit Barents-ovttasbarggu áigumuša. Norgga Barentsčállingoddi galgá ain doarjut álbmogis-álbmogii-ovttasbarggu Ruoššain dan muddui go lea vejolaš. Čállingotti bargamušat galget – gulahettiin Davvi-Norgga fylkkagielddaiguin, mat eaiggáduššet čállingotti – jorahuvvot eanet rádjagaskasaš ovttasbargun gaskal Norgga, Suoma ja Ruoŧa davviguovlluid doaimmaheddjiid ja álgoálbmotovttasbargun regiovnnas, earret Ruoššain. Rievdadus galgá gehččojuvvot dálá ovttasbarggu oktavuođas eurohpálaš ja davviriikkalaš forumiin. Guovllut mat sáhttet ovddidit buori servodatovdáneami Davvi-Norggas, galget maid árvvoštallojuvvot. Eanet konkretiseren galgá dahkkojuvvot ovttasbarggus guoskevaš fylkkagielddaiguin davvin, Barentsčállingottiin, Olgoriikadepartemeanttain ja eará guoskevaš doaimmaheddjiiguin.

Davviguovlopolitihkka rasttida surggiid, hálddašandásiid ja riikarájáid. Regionála davveguovloforum lea politihkalaš gulahallama arena dakkár áššiin mat leat erenoamáš guoskevaččat ovdáneapmái davvin. Foruma bistevaš lahttun leat Gielda- ja guovlodepartemeantta politihkalaš jođihangoddi, Olgoriikadepartemeanta, Ealáhus- ja guolástusdepartemeanta, Davvi-Norgga fylkkagielddat ja Sámediggi. Forum digaštallá evttohusaid ja doaibmabijuid mat leat guoskevaččat davviguovlluide. Jagi 2023 dat lea hábmemin strategiija foruma bargui. Forum galgá áŋgiruššat dakkár fáddásurggiiguin go dálkkádatrievdamiiguin, ja ruoná molsumiin, geasuhusain ássamii, gelbbolašvuođain, bargofámu háhkamii, fátmmastemiin ja riikkaidgaskasaš ovttasbargguin. Forum galgá maid váikkuhit dasa ahte nuorat ja nuorra rávesolbmot eanet fátmmastuvvojit bargui davviguovlopolitihka ovddidemiin.

2 Eit godt liv i distriktskommunen

Det er ein berande idé i samfunnet vårt at innbyggjarane – folket – skal kunne påverke utviklinga. Det lokale folkestyret i kommunar og fylkeskommunar gjev innbyggjarane innverknad på utviklinga av eigne lokalsamfunn og eiga framtid. Dei lokale folkevalde har kunnskap om dei lokale tilhøva, slik at politikken vert tilpassa ynska til innbyggjarane og føresetnadene til lokalsamfunnet.

Attraktive lokalsamfunn, med tilgang på gode tenester, næringsareal og bustader, er avgjerande for framtida til Distrikts-Noreg. Kommunane har ei viktig rolle i å planleggje for gode lokalsamfunn, med vekt på arbeid, bustad, eigenart, fritidstilbod og sosiale møteplassar. Distriktsdemografiutvalet og ungdomens distriktspanel meiner at ambisjonen for distriktspolitikken bør vere å vidareutvikle positive særpreg og skilnader mellom storby og småsamfunn og småsamfunna seg imellom. Det gode samfunnet er målet for utviklinga.

Kommunane har ansvar for og legg rammer for aktive lokalsamfunn, med butikkar, tenestetilbod, arenaer for kultur, idrett, friluftsliv og sosiale aktivitetar. Kommunane spelar også ei viktig rolle i utviklinga av den lokale bustadmarknaden. Tilgang på bustader og attraktive bumiljø påverkar om folk flyttar eller vert buande, og er derfor eit svært viktig element i distriktspolitikken.

Regjeringa støttar ambisjonen til distriktsdemografiutvalet[13] om at distrikta skal vere levande delar av eit større norsk mangfald. Derfor er det viktig at småbyar, tettstader og lokalsamfunn over heile landet vert utvikla som gode nabolag med varierte tilbod og møteplassar.

Regjeringa legg vekt på at mindre stader bør utviklast med særpreg som byggjer opp under lokal identitet og kulturarv. Attraktive omgjevnader og tilgang til natur er også kvalitetar som påverkar identitet, folkehelse og miljø. Levande og inkluderande lokalsamfunn med eit godt bustadtilbod, varierte tenester og tilbod for ei aktiv fritid er viktig for dei som bur der, og for å trekkje ny kompetanse og arbeidskraft til distrikta. Småbyar og senter har viktige regionale funksjonar fordi dei kan tilby meir spesialiserte tilbod og tenester enn det mindre stader kan. Slik kan småbyane gjere heile regionen meir attraktiv.

Regjeringa er motstandar av tvangssamanslåing av kommunar og fylke. I juni 2022 vedtok Stortinget deling av tre tvangssamanslåtte fylkeskommunar og Ålesund kommune, som alle hadde søkt om dette. Ved lokalvalet hausten 2023 skal innbyggjarane igjen få røyste i val til fylkestinga i Finnmark, Troms, Telemark, Vestfold, Buskerud, Akershus og Østfold, og til eit eige kommunestyre i Haram.

Boks 2.1 Verdas beste vesle stad

Nye Stad kommune har ein visjon om å vere «verdas beste vesle stad», som kan vere eit fullgodt, men annleis, alternativ til eit liv i og rundt dei store byane. Med mangfald, rom for å vere seg sjølv, evne til å omstille seg til eit samfunn utan klimautslepp og med framtidsretta verksemder og arbeidsplassar. Visjonen skal samle og inspirere til felles utvikling og endring. For at Stad kommune skal vere ein stad der folk vil bu, vil kommunen fyrst og fremst satse på innbyggjarane, frivillige lag og organisasjonar og næringsliv som alt finst i kommunen. Ved å satse på «bli-lyst» vonar kommunen at dette også vil medverke til flyttelyst for nye innbyggjarar.

Livskrafta og den økonomiske berekrafta til Stad kommune vil i åra framover avhenge av evna til omstilling og utvikling, i takt med dei demografiske, miljømessige og økonomiske endringane i samfunnet. Kommunen har ambisjon om ikkje berre å yte velferdstenester, men også å vere ein sentral aktør i samfunnsutviklinga.

Samskaping er viktig for å nå måla. Kommunen testar ut samskaping som ein integrert og heilskapleg del av organisasjonen, kulturen og lokalsamfunnet. Kommunen er i ferd med å etablere eit bustadteam der tverrfagleg samarbeid med næringsliv og lokalsamfunn innanfor heile bustadområdet er like viktig som internt samarbeid. I arbeidet med å utvikle administrasjonssenteret Nordfjordeid har kommunestyret oppretta eit mellombels utval med utvalde kommunestyremedlemer og personar med ulik kompetanse og erfaring med strategisk arbeid, næring og samfunnsutvikling. Utvalet skal gje tydelege råd om prioriterte satsingsområde og vegval. Neste planlagde prosjekt er å finne ei arbeidsform som gjer det mogleg å arbeide koordinert og effektivt med stadutvikling i bygdene, saman med alle frivillige lag og organisasjonar som finst der. Til det trengst det ein rutine som gjer det mogleg å svare raskt på private initiativ, som set bygdene i stand til å utvikle seg på eige initiativ, og som fremjar frivillig deltaking.

Figur 2.1 Verdas beste vesle stad

Foto: Lotsstøylen, Stad kommune. Visitnordfjord.

2.1 Planleggje for gode samfunn

Godt kommunalt og regionalt planarbeid er avgjerande for ei heilskapleg samfunnsutvikling. Ein differensiert arealpolitikk må vere tilpassa lokale og regionale tilhøve, og leggje til rette for ny vekst og sterkare utvikling i område med svak eller negativ utvikling i folketalet. For å etablere bustader og næringsverksemd må kommunen ha eigna areal tilgjengeleg. Planlegginga må også ta omsyn til andre viktige samfunns-, miljø- og arealinteresser. Plansystemet har som utgangspunkt at det er folkevalde som tek avgjerder og legg føringar for samfunnsutviklinga. All planlegging etter lova skal sikre samordning mellom sektorar og mellom stat, fylkeskommune og kommune. Plan- og bygningslova er derfor også ei viktig samordningslov.

Kommunane har ansvar for viktige velferdsoppgåver og samfunnsutvikling i sitt område. Plansystemet er ein styringsreiskap til hjelp i dette arbeidet. Samstundes opplever mange kommunar at plansystemet er komplisert og tidkrevjande, og at krav og forventingar frå staten eller fylkeskommunen ikkje er tilpassa dei lokale føresetnadene. Distriktsnæringsutvalet[14] peiker på at mangelfull planlegging i ein del kommunar er ein flaskehals for næringsutvikling.

Regjeringa vil vurdere særskilde tiltak for å styrkje planleggings- og utviklingskapasiteten og planleggingskompetansen i dei områda der det vert identifisert utfordringar. Regjeringa vil leggje til rette for at ordinær utdanning og meir praksisnær og fleksibel etter- og vidareutdanning kan møte utfordringane, og eventuelt prøve ut nye løysingar.

Mange utdanningsinstitusjonar i landet tilbyr planfagleg utdanning. På oppdrag frå Kommunal- og distriktsdepartementet har Rambøll[15] evaluert kompetansetiltak i etter- og vidareutdanning i offentleg planlegging, kart og geodata. Den største hindringa for å delta på slike kurs er mangel på tid og ressursar. Det er stor trong for betre kjennskap til det som finst av kurs og etter- og vidareutdanning. Departementet har, i samarbeid med KS, sett i verk kampanjen planutdanning.no for å gjere fleire unge kjende med den store breidda i yrkesval som denne utdanninga gjev.

Kommunal- og distriktsdepartementet oppmodar kommunane til samarbeid, til dømes gjennom interkommunale plankontor og andre former for plansamarbeid for å styrkje kapasiteten og kompetansen til å drive samfunnsplanlegging. Digitalisering av planprosessar og planverktøy er også eit middel for enklare og meir effektive prosessar. Digitalisering opnar for nye måtar å samhandle på, som kan forbetre kunnskapsgrunnlaget og planprosessane.

Plansystemet er fleksibelt, og handlingsrommet bør utnyttast for å etablere ein praksis som er tilpassa utfordringane og føresetnadene i ulike kommunar. Plansamarbeidet på Nordmøre er eit godt døme på korleis kommunane kan gjere dette (sjå boks 2.2).

Alle lokalsamfunn skal ha rom for utvikling og verdiskaping. Det er viktig at kommunane i sine planar har realistiske forventingar om endring i folkesetnaden, og kommunar må ta høgd for at det i framtida vert færre yrkesaktive per pensjonist, slik mellom anna distriktsdemografiutvalet[16] har peikt på.

Boks 2.2 Plansamarbeid Nordmøre

Kommunane på Nordmøre samarbeider om å forbetre samfunnsplanlegginga slik at ho vert meir politisk relevant. Målet er å utvikle kapasiteten og kompetansen til samfunnsplanlegging og å effektivisere planarbeidet i omfang og tid. Det viktigaste styringsdokumentet til kommunen er samfunnsdelen til kommuneplanen, som peiker ut mål og strategiar for ynskt samfunnsutvikling. For at samfunnsplanen skulle verte eit reelt politisk styringsverktøy, ynskte kommunane på Nordmøre at revideringa av kommuneplanen skulle fylgje valperiodane. Dei har derfor lagt vekt på å utarbeide og vedta ny samfunnsdel tidleg i valperioden. Statsforvaltaren i Møre og Romsdal står for ekstern finansiering av prosjektet, medan fylkeskommunen medverkar med fagleg støtte og kapasitet. Alle medlemskommunane i Nordmøre interkommunalt politisk råd deltok i prosjektet. Deltakinga er politisk forankra gjennom kommunestyrevedtak.

Fylkeskommunen har ei viktig planleggings- og utviklingsrolle som må styrkjast. På regionalt nivå ligg det til rette for å sjå sektormål, verkemiddel og tiltak i samanheng, slik at dei samla resultata kan verte styrkte. Dette gjeld særleg for tverrgåande samfunnsutfordringar som krev innsats frå fleire aktørar og forvaltingsnivå. Døme på dette kan vere klima, arealbruk, grøn omstilling, tilgang på kompetent arbeidskraft, inkludering og utanforskap.

Den regionale planlegginga gjev ei god ramme for dialog, samarbeid og samordning mellom stat og fylkeskommune på desse områda, slik at den samla måloppnåinga kan verte styrkt. Ein god regional plan kan også gjere kommunal planlegging enklare, ved å avklare utfordringar som går på tvers av kommunegrensene, og som krev at utviklinga i fleire kommunar vert vurdert i samanheng. Regionalt planforum er ein viktig arena for samordning av kommunale, regionale og nasjonale interesser i konkrete plansaker. Her kan kommunane møte regionale og statlege styresmakter og få innspel i planprosessane. For at forumet skal fungere godt, er det viktig at kommunane er tydelege på kva bistand dei treng, og at aktuelle styresmakter deltek aktivt i møta. Kommunal- og distriktsdepartementet har utarbeidd ein rettleiar om regionalt planforum, som gjev råd om kva saker som bør prioriterast, og korleis forumet kan organiserast.

Distriktssenteret og Kommunal- og distriktsdepartementet utarbeider ein nettbasert rettleiar om kommuneplanlegging retta mot dei minste distriktskommunane, som vert lansert sommaren 2023. Kompetansetilbod for folkevalde og tilsette med planleggingsansvar bør mellom anna inkludere meir praktisk opplæring og konkrete verktøy, i tillegg til opplæring og rettleiing for å skape god planleggingskultur i kommunen.

Boks 2.3 Samfunnsplanlegging på distriktskommunens premissar

Distriktssenteret har saman med Nordland og Trøndelag fylkeskommunar og seks kommunar i dei to fylka gjennomført prosjektet Distriktskommune 3.0. Målet var å forenkle planprosessane og at kommunane i større grad vert i stand til å nå måla dei har sett seg. Ordførarar, kommunedirektørar og planleggjarar deltok i digitale nettverksmøte og fysiske besøk hos kommunane. Kommunane har møtt kvarandre jamleg over tid og jobba saman om aktuelle problemstillingar. Nettverket har gjeve kommunane høve til fagleg utvikling og deling av erfaringar. Det har gjeve læring og inspirasjon til å gjere ting på nye måtar. Nettverket har òg gjeve verdifull innsikt for statsforvaltaren, fylkeskommunen, Distriktssenteret og Kommunal- og distriktsdepartementet om korleis kommunar med særlege distriktsutfordringar vert betre rusta i samfunnsutviklingsarbeidet. Betre innsikt i utfordringane til distriktskommunane har ført til at nasjonale planstyresmakter har sett i gang fleire kunnskaps- og utviklingsprosjekt.

Ruralis og Nordlandsforsking fylgjeforskar prosjektet. Undervegsrapporten peiker på konkrete tiltak som kan forbetre kommuneplanlegginga i små og større kommunar, og som kan forenkle og forbetre praksis hos regionale og nasjonale styresmakter. Tiltaka handlar mellom anna om plankultur, kompetanseheving, organisasjonsutvikling, tilpassing av regionalt planforum og ekstra merksemd på utfordringane til distriktskommunane.

2.1.1 Auka differensiering for å tilpasse til lokale og regionale tilhøve

Nasjonale forventningar til regional og kommunal planlegging og Statlege planretningslinjer er viktige dokument i arbeidet med lokal- og regional planlegging og arealforvalting innanfor rammene av nasjonal politikk. Dei skal mellom anna medverke til å ta vare på miljøet, dyrka og dyrkbar mark, redusere sosiale og geografiske skilnader, fremje berekraftig utvikling og leggje til rette for busetnad og verdiskaping i heile landet. For å sikre tilpassing til ulike lokale føresetnader har Kommunal- og distriktsdepartementet fått evaluert dei statlege planretningslinjene for samordna bustad-, areal- og transportplanlegging og for klima- og energiplanlegging og klimatilpassing. Arealpolitikken må tilpassast til dei lokale tilhøva og leggje til rette for ny vekst og sterkare utvikling i område med svak eller negativ utvikling i folketalet. Dette må gjerast på ein måte som sikrar nasjonale og vesentlege regionale omsyn. Alle kommunar skal ha høve til å utvikle små og store lokalsamfunn. Det skal leggjast til rette for meir bustadbygging i område med låg befolkningstettleik. Kommunane skal få auka handlefridom til å avgjere kvar i kommunane nye bustader skal byggjast, og det vil vere viktig å utvikle bustadområde i kommunesentera. Klima og natur skal vere ei ramme rundt all politikk.

Regjeringa arbeider derfor med nye planretningslinjer med sikte på ferdigstilling i løpet av 2023. Retningslinjene skal gjelde for heile landet, men ha ei tydelegare differensiering mellom tettbygde og spreiddbygde område. Regjeringa har også slått fast at ho vil ha ei meir differensiert forvalting av strandsona, med auka handlefridom og betre høve til næringsutvikling og busetjing i spreiddbygde strok langs kysten i sone 3 av strandsona. Samstundes vil jordvern vere eit overordna omsyn. Regjeringa har lagt fram ein ny jordvernstrategi med eit forsterka jordvernmål i samband med jordbruksproposisjonen for 2023.[17]

Regjeringa legg fram nye Nasjonale forventingar til regional og kommunal planlegging i forkant av at fylkeskommunane og kommunane skal utarbeide regionale og kommunale planstrategiar. Dokumentet formidlar prioriteringane til regjeringa på planområdet for å fremje berekraftig utvikling, og gjev rettleiing om planprosessane og innhaldet i planlegginga. Dette skal medverke til at fylkeskommunane og kommunane kan gjennomføre samfunns- og arealplanlegginga effektivt, utan for mange konfliktar og i tråd med nasjonale mål.

Dei nasjonale forventingane gjeld heile landet og for ulike plansituasjonar. Gjennomføringa av den nasjonale politikken skal tilpassast lokale og regionale tilhøve gjennom planprosessane. God dialog mellom styresmaktene er viktig for å samordne oppgåver og vurdere nasjonale, regionale og lokale interesser i samanheng. Gjennom oppdatert kunnskap, opne planprosessar og tilrettelegging for å kunne delta i planprosessane vil ein auke kvaliteten på planane og styrkje forankringa hos aktørane og i lokalsamfunnet.

Sametinget har utarbeidd ein eigen planrettleiar. Den gjeld for planlegging og vedtak som kan få innverknad på naturgrunnlaget for samisk kultur, næringsutøving og samfunnsliv i det tradisjonelle samiske området på land og i sjø ut til ei nautisk mil utanfor grunnlinja.

2.2 Nytte ressursane betre gjennom samarbeid

Kommunane har ulike føresetnader for å ta ei aktiv samfunnsutviklingsrolle. Innovasjonsmeldinga[18] peiker på at offentleg sektor treng omstilling og nyskaping, noko som inneber ei endring i praksis og tenkjemåte. Dei små tilhøva i distriktskommunar kan vere ein føremon i slikt arbeid. For ein liten kommune, med nærleik mellom folk og ulike fagområde, kan det vere enklare å gjere ting på nye måtar. Små tilhøve kan gje rom for å sjå løysingar på tvers av oppgåveområde og fleksibilitet til å gjennomføre endringar raskare enn i store system. I små kommunar kan det også vere enklare å ha meir utbreidd kontakt mellom politikarar og innbyggjarar. Det kan opne for nye løysingar, men stiller krav til kommunen om openheit om avgjerder og påverknad.

Fleire kommunar testar nye metodar for å skape velferdsløysingar saman med innbyggjarane, ofte omtala som samskaping. Dette kan gje innovative løysingar og meir velferd for ressursane og føre til ei styrking av fellesskapet og dei demokratiske prosessane. Det finst døme på nyskaping og innovasjon i mange distriktskommunar, som bruk av Nordsjø-turnus for legar i Lyngen, Tinn og Berlevåg; bruk av arkitektur, sosiale møteplassar, mat og natur i Bygda 2.0 på Stokkøya; og universitetskommunesamarbeid mellom anna i Nord-Gudbrandsdalen. Både Forskingsrådet, Digitaliseringsdirektoratet, Doga, KS, Miljødirektoratet og statsforvaltarane har verkemiddel som kan fremje innovasjon i kommunesektoren, men det varierer i kva grad dei små kommunane bruker desse.[19] Kommunane kan ha god nytte av støtte og rettleiing frå statsforvaltar, fylkeskommune og Distriktssenteret i utviklingsarbeid, mellom anna for å nytte desse verkemidla.

Boks 2.4 Samarbeid om stad- og næringsutvikling

Gnist er eit innovasjonsprogram i regi av DOGA (Design og arkitektur Noreg) for kommunar som vil arbeide på nye måtar med stad- og næringsutvikling. Programmet gjev kommunane ny kompetanse og nye metodar og verktøy for å ta tak i dei spesifikke utfordringane dei har. Gjennom Gnist-programmet er det utvikla fleire gode døme på korleis dette er gjort i norske distriktskommunar. Mellom anna har Sogndal, Luster og Aurland involvert innbyggjarane i korleis deira behov og ynske for reiselivsutvikling kan spele godt saman; Åseral har utvikla ein rettleiar for berekraftig utvikling i hyttekommunar; og Lom har utvikla ein modell for framtidsretta bustadutvikling i distrikta. Dette kan vere til inspirasjon for andre kommunar.

2.2.1 Støtte og rettleiing i utviklingsarbeid

Mange distriktskommunar kan nytte ressursane betre gjennom samarbeid med andre kommunar. Samarbeid om samfunnsutvikling kan skape breidde og aktivitet i regionale næringsmiljø, meir heilskap i kompetanse- og rekrutteringspolitikken, betre tilbod innanfor idrett, kunst og kultur og meir samordna areal- og samfunnsplanar.

Samarbeid om fagmiljø for å utføre kompetansekrevjande spesialistoppgåver kan vere viktig for å rekruttere fagfolk og for å gje innbyggjarane eit godt tenestetilbod (sjå kap. 3). Kommunalt samarbeid kan også vere ein arena for å utforske nye løysingar og skape betre forståing av felles utfordringar. Det kan forenkle samarbeidet med andre aktørar, som frivillig sektor og sivilsamfunn, regionalt næringsliv, forskings- og utdanningsinstitusjonar, verkemiddelaktørar og statlege etatar. Kommunalt samarbeid kan òg vere ein nyttig felles arena for dialog med statsforvaltar og fylkeskommune.

Fylkeskommunane og statsforvaltarane er viktige for å støtte opp om utviklingsarbeidet i kommunane. Dei har ansvar som famnar fleire sektorar, dei har ulike verkemiddel og rettleiings- og samordningsroller, og dei har relevant kunnskap om utfordringane. Fleire småkommunar ynskjer meir rettleiing om planlegging frå fylkeskommunen og statsforvaltaren.[20]

Fylkeskommunane, statsforvaltarane, Distriktssenteret og KS jobbar opp mot distriktskommunar på kvar sine måtar, ut frå sine ulike oppgåver, roller og myndigheit. Kommunal- og distriktsdepartementet oppfordrar til dialog og erfaringsutveksling mellom desse aktørane, slik at dei kan opptre meir koordinert overfor kommunane og dei samla ressursane vert betre utnytta.

Fylkeskommunen har eit lovpålagt ansvar for å gje generell rettleiing om plansystemet, planprosessane og god planpraksis, i tillegg til fagleg rettleiing på sine ansvarsområde. Fylkeskommunen har fått eit auka ansvar for å vere ein mobiliserande og koordinerande regional utviklingsaktør. Dette omfattar lokal samfunnsutvikling og planlegging, men også næringsutvikling, samferdsel, folkehelse, klima og berekraft, kultur og kulturmiljø, miljøvern, utdanning og kompetanse.

Statsforvaltaren skal ha god kjennskap til eigenarten til dei ulike kommunane og deira styrkar, veikskapar og behov. Statsforvaltaren har ei viktig rolle som aktiv støttespelar for utvikling i kommunane og skal medverke til gode, lokalt tilpassa løysingar. Kommunane og lokalsamfunna står overfor svært ulike utfordringar. Det er stor skilnad mellom område som har sterk folketalsvekst, og område med nedgang i folketalet. Kommunane har derfor ulike behov for bistand og rettleiing. Statsforvaltaren skal føre tilsyn med den kommunale forvaltinga og den kommunale økonomien og forvaltar skjønsmidlar til fornyingsarbeid i kommunane. Statsforvaltaren har ansvar for juridisk og fagleg rettleiing på mange område, og gjennom tilsynsrolla har statsforvaltaren innsikt i mange tenesteområde som kommunane har ansvar for. Statsforvaltaren skal ta samordningsinitiativ overfor andre statlege verksemder og aktørar regionalt for å sikre samordning av statleg styring av kommunane og nasjonal måloppnåing på tvers av nivå og sektorar.

Distriktssenteret er eit nasjonalt kompetansesenter som skal støtte distriktskommunane i å verte gode samfunnsutviklarar. Senteret samlar, utviklar og deler kunnskap om korleis distriktskommunar og distriktsbutikkar kan utvikle seg og sine lokalsamfunn. Distriktssenteret skal, på oppdrag frå Kommunal- og distriktsdepartementet, medverke til å styrkje føresetnadene til distriktskommunane i arbeidet med stads-, nærings- og tenesteutvikling. Målet er at kommunane betre skal kunne gjennomføre utviklingsarbeid i eigen regi. Fleire kommunar opplever å mangle arenaer eller kanalar for å verte kjend med og lære av kommunar med liknande erfaringar og utgangspunkt. Senteret skal medverke til å koordinere og målrette utviklingsinnsats gjennom samarbeid, nettverksbygging og arenaer for å dele kunnskap og erfaringar.

KS er interesse- og arbeidsgjevarorganisasjonen til kommunesektoren. KS driv utviklingsarbeid retta mot det kommunane treng. Arbeidet omfattar innovasjon, kvalitetsutvikling i tenestene, effektivisering, arbeidsgjevarutvikling, samfunnsutvikling og utvikling av lokaldemokratiet.

Regjeringa legg til rette for at fylkeskommunar og kommunar kan styrkje samarbeidet med andre europeiske land. Kommunesektoren deltek aktivt i fleire europeiske samarbeidsprogram, som Interreg,[21] Erasmus+[22] og Horisont Europa.[23] Programma er retta inn mot å løyse utfordringar på fleire område, som skule og utdanning, plan- og reguleringssaker, miljøforvalting og digitalisering av offentlege tenester. Regjeringa vil at kommunesektoren vert høyrd og spurd til råds om relevante europeiske saker, og nyttar mellom anna Europapolitisk Forum som arena for dialog om europapolitikken med kommunesektoren.

Boks 2.5 Pilot om rettleiing

Rettleiingspiloten har vore eit samarbeid (2020–2022) mellom Distriktssentret, tre fylkeskommunar og 14 distriktskommunar i Troms og Finnmark, Møre og Romsdal og Innlandet. Hovudmålet med piloten var å styrkje arbeidet til distriktskommunane med lokal samfunnsutvikling gjennom kompetanse og samarbeid. Kommunane har fått kompetanse- og prosessbistand frå eit rettleiingsteam frå Distriktssentret og tilhøyrande fylkeskommune. Distriktssenteret har prøvd ut og vidareutvikla digitale metodar og verktøy for prosessplanlegging, involvering og medverknad saman med fylkeskommunane og kommunane. Føljeforskinga frå Sintef¹ viser at arbeidet med samfunnsutvikling i kommunane er styrkt, og at piloten har gjeve fylkeskommunane auka kunnskap om ulikskapane mellom distriktskommunane og betre innsikt i kva rolle dei kan ta overfor kommunane.

¹ Lysø, R, Carlsson E, Sletterød, N. A, Øyrum, L. (2022). Følgeforskning av Veiledningspiloten (sluttrapport). SINTEF.

2.2.2 Bygdevekstavtalar mellom staten og kommunar

Regjeringa vil prøve ut nye verkemiddel i distriktspolitikken og har teke fleire initiativ som kan styrkje arbeidet med samfunnsutvikling. Regjeringa har invitert distriktskommunar til å søkje om å utvikle bygdevekstavtalar med staten for å styrkje utviklinga i kommunane. Dette er eit nytt verkemiddel som skal prøvast ut i åra som kjem, og som skal medverke til meir målretta og samordna innsats i distriktsområda.

Målet er busetjing, tilgang på arbeidskraft med rett kompetanse og framtidsretta næringsutvikling i nokre av dei mest spreiddbygde områda av Noreg. Avtalane vil ha som føremål å styrkje samordninga av offentlege tiltak på tvers av sektorar og forvaltingsnivå, slik at den samla innsatsen treffer betre i dei utvalde områda. Det er kommunane som er avtalepart, og som sjølve legg fram forslag til mål og tematikk. Tre område i Finnmark og to i Trøndelag vart hausten 2022 valde som pilotar for utprøving av bygdevekstavtalar. Ei ny utlysing våren 2023 opnar for at fleire område kan utvikle slike avtalar med staten. Kommunane får i fyrste omgang inntil 2 mill. kroner per pilot til arbeidet med å utforme avtalane. Den fyrste fasen gjev ei ramme for å identifisere konkrete, lokale utfordringar som stat og kommune kan samarbeide om å løyse. Deretter skal dei forhandle om sjølve avtalen med staten. Avtalane skal etter planen gjelde frå 2024. Regjeringa vil fylgje opp ordninga med bygdevekstavtalar gjennom eit forpliktande samarbeid i avtaleperioden, som både inneber statlege midlar til gjennomføring av tiltak for å supplere lokale bidrag, i tillegg til andre statlege bidrag og samarbeid (kompetanse, deltaking i erfaringsnettverk osb.).

2.2.3 Merkur gjev eit godt daglegvaretilbod

Merkur-programmet er eit utviklings- og kompetanseprogram for butikkar i Distrikts-Noreg. Målet er å halde oppe daglegvaretilbod i område med spreidd busetnad og små marknader, slik at folk i distrikta er sikra tilgang til nærbutikk og bokhandel av god kvalitet. 580 daglegvarebutikkar og 67 bokhandlar er med i programmet.

Små nærbutikkar i Distrikts-Noreg står overfor store utfordringar. Nedgang i folketalet og aukande prisar, særleg på straum, har gjeve redusert omsetnad for mange av butikkane. Dette fylgjer Merkur-programmet opp gjennom ulike utviklingsprosjekt, som inneber at små distriktsbutikkar har medverka til utviklinga av sjølvbetente digitale løysingar. Dette gjev betre tilgang på tenester for dei handlande, og auka lønsemd og ein meir føreseieleg arbeidsdag for butikkinnehavarar. Merkur-programmet har også etablert pilotarbeid om den fleirfunksjonelle butikken og har investeringsstøtteordningar for mellom anna å fremje ei meir energieffektiv drift.[24]

Merkur-programmet legg også vekt på samarbeid med andre aktørar i lokalsamfunna, med mål om å samle funksjonar og tenester i butikkane. Til dømes har det vore fleire utviklingsprosjekt knytte til korleis kommunane kan samarbeide med Merkur-butikkar for å gje eit betre og meir samla tenestetilbod i lokalområdet til butikkane. Merkur-programmet skal medverke til styrkt butikkfagleg kompetanse og samarbeid med aktørar i lokalsamfunna som næringsliv, frivillige og kundar. Merkur-programmet har ei eiga satsing retta mot bokhandlar i distrikta. Dei komande åra skal Merkur styrkje innsatsen på MerkurBok for å sjå korleis ein kan utforme meir effektive tiltak for å styrkje grunnlaget for lønsam bokhandeldrift i distrikta.

For å sikre gode rammevilkår for fysiske butikkar som er viktige for lokalsamfunna, vil regjeringa vidareutvikle Merkur-programmet. På bakgrunn av ein gjennomgang av Merkur-programmet som Menon Economics har gjort, vil Kommunal- og distriktsdepartementet fjerne kravet om at det berre er dei minste butikkane, med eit kundegrunnlag på maks 200 husstandar, som kan nytte investeringsstøtteordningane i Merkur.

2.3 Kultur og frivilligheit i heile landet

Innbyggjarane er den viktigaste ressursen for ein kommune. Frivillig sektor har ei særstilling, og forsking tyder på at den står noko sterkare i distrikta.[25] Kulturliv og frivilligheit medverkar til å skape levande lokalsamfunn og eit godt liv og meiningsfull fritid for den einskilde. Å leggje til rette for ulike kunst- og kulturtilbod, fritidsaktivitetar og frivillig arbeid i lokalsamfunn medverkar til gode nærmiljø og fellesskap og skaper møteplassar mellom generasjonane og mellom ulike grupper av innbyggjarar. Til dømes er folkebiblioteka viktige møteplassar og arenaer for kunnskapsutveksling og læring i lokalsamfunna, og idretten gjev møteplassar gjennom infrastruktur som klubbhus og idrettsarenaer.

Frivillig sektor leverer eit breitt spekter av tenester og medverkar til god folkehelse, fellesskap og samfunnsdeltaking. Lokalsamfunn er avhengige av aktive frivillige for å kunne tilby eit breitt utval av aktivitetar på fritida. Idretten og kulturfrivilligheita, saman med anna frivillig organisasjonsliv, er viktige for å skape sosial integrasjon og ei kjensle av tilhøyrsel i lokalsamfunna. For mange er deltaking i korps, idrettslag, kor, spelemannslag, teaterlag, spel, historielag, husflidslag og anna kulturfrivilligheit ein viktig del av livet.[26]

Frivillig sektor er ein pilar i det norske velferdssamfunnet gjennom omfattande ulønt innsats og tenesteproduksjon. Forsking viser at frivillig engasjement aukar dersom det offentlege er gode tilretteleggjarar. Regjeringa vil sikre frivillig sektor ein sentral plass i samfunnet og medverke til gode rammevilkår. Eit godt samspel mellom kommunen og frivillig sektor er viktig. Saman med KS har Frivilligheit Noreg utvikla ein rettleiar for lokal frivilligheitspolitikk.[27] Frivilligsentralane er viktige for å sikre lokal forankring og aktivitet i heile landet og skal stimulere til frivillig innsats og vere bindeledd mellom kommunen og frivillig sektor. Regjeringa vil støtte opp om og medverke til at det vert oppretta lokal frivilligheitspolitikk og enkle regelverk og ordningar som gjer det lett å finne fram for frivillig sektor i kommunane.

Våren 2023 la regjeringa fram ein ny strategi for kulturfrivilligheita[28] med ei rekkje tiltak for at fleire skal kunne drive med og utvikle sine aktivitetar. Sentrale tema i strategien er at kulturfrivilligheita må ha tilgang på lokale som er eigna for aktiviteten dei driv med. Regjeringa vil styrkje innsatsen for at fleire frivillige skal få høve til å utvikle aktivitet i eigna lokale til idrett, kultur og frivillig arbeid generelt.

Regjeringa har sørgd for eit løft for frivilligheita, idretten og kulturen ved å gje full momskompensasjon i 2021 og 2022. I 2021 var det fyrste gong sidan ordninga blei etablert, at organisasjonane fekk utbetalt heile beløpet dei søkte om. Fleirtalet av mottakarane i momskompensasjonsordninga er små lag og foreiningar over heile landet.

Regjeringa vil senke terskelen for deltaking i frivilligheit, idrett og kulturliv. Sosioøkonomisk bakgrunn eller geografi skal ikkje vere avgjerande for å kunne delta. Dette ligg til grunn når Kultur- og likestillingsdepartementet fordeler spelemidlar til idretts- og kulturføremål. I hovudfordelinga av spelemidlar til idrettsføremål for 2023 har regjeringa sett av 125 mill. kroner til arbeidet med å få med endå fleire born og unge i dei lokale idrettslaga. Pengane er fordelte til idrettskrinsane og idrettsråda, som skal sørgje for at dei hamnar der dei trengst aller mest. I 2023 utgjer spelemidlar til kulturføremål nær 1 mrd. kroner. Tidlegare gjekk delar av spelemidlane til gåveforsterkingsordninga, men regjeringa har avvikla denne til fordel for inkluderande kulturtiltak i heile landet. Ein auke av spelemidlar til tilskotsordninga Kulturrom og den desentraliserte ordninga for kulturbygg, som vert forvalta av fylkeskommunane, skal medverke til å oppføre og utruste eigna lokale. Regjeringa styrkjer også løyvinga til Den kulturelle skolesekken over spelemidlar til kulturføremål. Denne ordninga gjev alle born og unge like høve til å oppleve kunst og kultur gratis gjennom barnehage og skule, same kvar i landet dei bur.

Eit anna tiltak frå regjeringa for å stimulere til meir kunst- og kulturaktivitet i lokalsamfunna er å utvikle regionale kulturfond. Tiltaket er del av eit nytt kulturløft som skal kome heile landet til gode. Kultur- og likestillingsdepartementet vil utvikle tiltaket vidare i dialog med fylkeskommunane og relevante aktørar.

Boks 2.6 Skattekista – skule, møtestad og idrettsanlegg

Eit døme på eit prosjekt som har fått støtte i form av tilskot og spelemidlar, er massivtrehuset Skattekista. Her finst skule, barnehage, svømmehall og idrettshall, og ambisjonane for prosjektet er læring og aktivitet heile døgnet, heile livet. Flesberg kommune har bygd skule for 1.–10. klasse, idrettshall og symjehall på Stevningsmogen inntil ein idrettspark, og prosjektet har fått 59 mill. kroner i tilskot og spelemidlar. Anlegget vart kåra til Årets idrettsanlegg 2020 av organisasjonen Bad, park og idrett.

2.4 Inkludering av tilflyttarar

Kommunar kan styrkje grunnlaget for busetjing gjennom inkludering av tilflyttarar i lokalsamfunnet, anten det gjeld innflyttarar frå andre delar av Noreg, arbeidsinnvandrarar eller flyktningar. Distriktssenteret[29] peiker på at kommunen ikkje kan gjere dette arbeidet åleine. Det krev samarbeid med næringsliv, andre offentlege verksemder, frivillige og innbyggjarar, og det krev involvering av tilflyttarane sjølve. For tilflyttarar er det ekstra viktig å få nettverk og verte ein del av lokalsamfunnet. Arbeid er ei viktig årsak til at folk flyttar, men familie, nettverk og kvalitetar ved staden påverkar også avgjerder om å flytte, særleg når det gjeld flytting til andre stader enn dei store byane.[30]

Mange distriktskommunar har i periodar hatt vekst i folketalet og arbeidsstyrken gjennom innvandring. Innvandrarar som er inkluderte i lokalsamfunnet, får også lettare jobb. Når innvandrarar får brukt kompetansen sin i lokalt nærings- og arbeidsliv, vert dei ein ressurs for verksemdene og for lokalsamfunnet.[31]

Krigen i Ukraina har ført til den største masseflukta i Europa sidan andre verdskrig. Kommunar i heile Noreg har det siste året busett mange fordrivne frå Ukraina. Situasjonen rundt krigen er framleis uavklart, og talet på flyktningar som kjem, kan auke ytterlegare. I 2022 kom det nesten 41 000 asylsøkjarar til Noreg. Meir enn 36 000 var ukrainske borgarar. Kommunane busette i fjor over 31 000 personar til saman, der 27 000 er frå Ukraina. Dette er busetnadsrekord for norske kommunar. Regjeringa har i samband med revidert nasjonalbudsjett lagt til grunn eit estimat for 2023 på 40 000 asylsøkjarar frå Ukraina og 5 000 frå andre land. Prognosane er svært usikre og UDI publiserer jamlege scenario-rapportar basert på oppdatert informasjon.[32] Kommunane har vorte bedne om å busetje til saman 38 000 flyktningar i 2023.[33] Dette kjem i tillegg til dei som er busette i kommunane dei siste åra.

Historisk har busetjing av flyktningar vore relativt desentralisert, i den forstand at ein større del av flyktningane har vorte busette i distriktskommunar enn folketalet tilseier.[34] I åra 2018–2021 vart berre 210 kommunar oppmoda om å busetje flyktningar, men i 2022–2023 er alle kommunane oppmoda om dette. Når det er mange som kjem, vert fordelingsmønsteret forsterka, slik at ein større del av flyktningane blir busette i distriktskommunar enn det folketalet tilseier. Busetjinga av ytterlegare 38 000 flyktningar i 2023 som Integrerings- og mangfaldsdirektoratet (IMDi) har oppmoda til, vil i stor grad fylgje det same geografiske mønsteret med stor busetjing i distriktskommunar.

Det er ei kommunal oppgåve å finne bustader til flyktningar som kommunane har avtalt å busetje. Det er framleis eit potensial for å busetje flyktningar meir desentralt i den einskilde kommunen, mellom anna for å nytte ledig plass i barnehagar og skular i område med svak eller negativ utvikling i folketalet.

Figur 2.2 Busette flyktningar per 1000 innbyggjarar etter sentralitet

2012–2021: årleg gjennomsnitt. Vedtak 2022: vedtak om busetjing i kommunane 2022. Busette 2022: talet på busette i kommunane i 2022. Oppmoding 2023: IMDis oppmoding til kommunane om busetjing.

Kjelde: IMDi. Utrekning: Kommunal- og distriktsdepartementet.

I 2022 medverka innvandringa til folketalsvekst i alle fylke og på alle sentralitetsnivå (sjå boks 1.2). Folketalsveksten i dei minst sentrale kommunane (distriktskommunar på sentralitetsnivå 4, 5 og 6 samla) er den høgaste sidan 1966 (som er det fyrste året SSB har tal for). Det er særleg veksten i kommunar på sentralitetsnivå 5 og 6 som trekkjer opp. Utan innvandring ville det vore folketalsnedgang i kommunane på sentralitetsnivå 4, 5 og 6. Tilsvarande ville også Innlandet, Vestland, Møre og Romsdal, Nordland og Troms og Finnmark hatt nedgang i folketalet utan innvandring.

Figur 2.3 Årleg endring i folketalet etter sentralitet 2000–2022

Kjelde: SSB. Utrekning: Kommunal- og distriktsdepartementet.

Regjeringa har gjennomført fleire tiltak for å få busett flyktningar på ein rask og effektiv måte. Regjeringa ynskjer at busetjinga skal skje styrt og spreidd, og mange kommunar i distrikta har busett flyktningar. Det er eit ynske at flyktningane vert godt integrerte i lokalsamfunna og kjem raskast mogleg ut i jobb.

Frivillige aktørar har gjeve eit stort og viktig bidrag til inkludering av nykomne frå alle land. Regjeringa oppfordrar kommunane til å samarbeide med frivillig sektor om tiltak for inkludering og integrering. Frivillig sektor skaper møteplassar for sosialt samvær og for å knyte kontakt mellom lokale innbyggjarar og nykomne. Sosialt samvær med lokalbefolkninga er svært viktig for å sikre eit trygt opphald i Noreg. Regjeringa vil styrkje rolla til dei frivillige organisasjonane i dette arbeidet.

Det finst ei rekkje kvalifiseringstiltak for at innvandrarar skal kome i arbeid. Det er viktig med god samordning av aktørar, ordningar og verkemiddel. Kvalifisering av innvandrarar skjer i samarbeid mellom introduksjonsprogram, vaksenopplæring, vidaregåande opplæring, arbeidsmarknadstiltak i regi av Arbeids- og velferdsetaten og tilbod og aktivitetar i frivillig sektor. Arbeids- og inkluderingsdepartementet, i samarbeid med IMDi, har ei sentral rolle som pådrivar og samordnar for å styrkje arbeidet kommunane, sektorstyresmaktene og andre samarbeidspartnarar gjer for kvalifisering. Det er òg avgjerande å sikre ei god implementering av integreringslova, som tok til å gjelde 1. januar 2021. Integreringslova legg i stor grad vekt på formell kvalifisering, mellom anna ved å leggje til rette for gjennomføring av vidaregåande opplæring innanfor ramma av introduksjonsprogrammet og særleg i fag- og yrkesopplæring.

Arbeidsinnvandrarutvalet[35] har kartlagt situasjonen til arbeidsinnvandrarar og vurdert integreringspolitiske verkemiddel for betre å integrere arbeidsinnvandrarar i norsk arbeids- og samfunnsliv. Utvalet viser til ei rekkje barrierar for å delta i norskopplæring. Fleire arbeidsinnvandrarar manglar norskopplæringstilbod der dei bur og arbeider. Å lære norsk legg til rette for å verte betre integrert i arbeids- og samfunnsliv. Utvalet har greidd ut alternative modellar for tilbod om norskopplæring til arbeidsinnvandrarar. Eitt av forslaga er å innføre rett til modulbasert norskopplæring med eigenbetaling etter lov om integrering gjennom opplæring, utdanning og arbeid (integreringslova). Rapporten har vore på høyring. Tilrådingane frå utvalet vil mellom anna verte vurderte i samanheng med arbeidet med den planlagde stortingsmeldinga om integreringspolitikk, inkludert forslaga om norskopplæring for arbeidsinnvandrarar.

I 2022 fekk IMDi, i samarbeid med Direktoratet for høgare utdanning og Arbeids- og velferdsdirektoratet, i oppdrag å utvikle og administrere eit forsøk med ein nasjonal samarbeidsmodell for tilrettelagd fag- og yrkesopplæring for vaksne innvandrarar. Dette kjem i tillegg til ordninga med tilskot til etablering og gjennomføring av tilbod om tilrettelagd fag- og yrkesopplæring.

2.5 Bustader er sentralt for utvikling av gode lokalsamfunn

Ein velfungerande bustadmarknad er ein føresetnad for nærings- og samfunnsutvikling i alle kommunar. Kommunane må ha ein aktiv bustadpolitikk for å sikre ein bustadmarknad med varierte og eigna bustader.

Sjølv med låge tomteprisar i fleire distriktsområde kan det vere vanskeleg å byggje ny bustad, fordi det er dårleg samsvar mellom byggjekostnadene og den marknadsverdien huset får når det er ferdig. Det gjer bustadinvesteringar meir privatøkonomisk risikofylte og kan føre til låg omsetningstakt og lite nybygging. Det er minst bustadbygging i distriktskommunar i Innlandet, etterfylgt av Troms og Finnmark og Nordland.

Mange distriktskommunar har få utleigebustader. I mange kommunar er det også ei utfordring at tomme bustader, som kunne vore selde eller brukte til utleigebustader, ikkje er tilgjengelege i marknaden. Dette skjer fordi dei er vurderte som attraktive fritidsbustader til eige eller sesongbasert utleige, eller fordi dei ligg på busette tun.[36] Mangel på utleigebustader kan vere utfordrande for unge eller familiar som ynskjer å arbeide og «prøve-bu» før dei tek den endelege avgjerda om langsiktig etablering. Låg tilgang på utleigebustader kan òg vere eit hinder for rekruttering av arbeidskraft, til dømes i sesongbaserte næringar.

Den lågare prisstiginga gjer at bustadeigarar i distrikta ikkje har hjelp av bustadprisutviklinga til å byggje eigenkapital, og dette gjer det vanskeleg å kjøpe bustad.[37] Spesielt blant eldre er skilnaden i kjøpeevne markant. Eigenkapitalkravet kan derfor vere ei større utfordring i distriktskommunar enn elles i landet. Dette kan gjere det vanskelegare å få lån i distriktskommunar.

2.5.1 Eigna bustader for ulike grupper

Fungerande bustadmarknader og varierte bustadtilbod er viktig for den einskilde, men også for utviklinga av lokalsamfunnet. At det finst ulike typar bustader og bumiljø, er viktig for å halde på dei unge, for å rekruttere arbeidskraft og for å ha bustader tilgjengeleg slik at eldre kan bu trygt heime. Det er også viktig at bustader er universelt utforma, slik at menneske med behov for tilrettelegging kan bli inkludert i lokalsamfunnet.

Livssituasjon og livsfase avgjer kva type bustad og bumiljø som er etterspurde. Det heng saman med kva for tilbod ein treng, reisetid mellom bustad, jobb og skule/barnehage og familietilhøyrsel, men også opplevinga av kva framtidsutsikter staden har.

Tilgjengelege bustader er naudsynt for at næringslivet og kommunen skal kunne rekruttere og halde på arbeidskraft. Undersøkingar viser at manglande tilgang på eigna bustader er ei viktig årsak til at verksemder i distriktskommunar har utfordringar med å rekruttere arbeidskraft.³³ Bustadtilbodet er derfor viktig for attraktiviteten til distriktskommunane.

Gode nærmiljø og nabolag med varierte bustader, tenestetilbod, møteplassar og eit breitt fritidstilbod er viktig for god helse og livskvalitet, trivsel og samhald for dei som bur der. Levande og attraktive stader er viktig for at tilflytta arbeidskraft vert buande. Ei aktiv stadutvikling vil også redusere risikoen ved bustadinvesteringar.³³

Fleire distriktsområde har ein spreiddbygd bustadmasse prega av store og gamle einebustader. I distriktskommunane er over 90 prosent av bustadene einebustader, tomannsbustader eller rekkjehus,[38] og hovuddelen er eldre bustader bygde mellom 1945 og 1980-talet. I dei minst sentrale kommunane (sentralitetsnivå 6) er berre 7 prosent av bustadene bygde etter 2010 (9 379 bustader), mot 13 prosent (81 215 bustader) i kommunar på sentralitetsnivå 2. I mange kommunar er det eit gap mellom bustadtilbodet og etterspurnaden etter mindre og meir sentrumsnære bustader, særleg frå fyrstegangsetablerarar, arbeidsinnvandrarar og eldre.

Tilstrekkeleg med eigna bustader til eldre er ei utfordring i distriktskommunar. I tillegg til at det er få tilrettelagde bustader for denne gruppa, vert det bygd få slike bustader i den ordinære marknaden. Tilgang på lettstelte bustader, i nærleiken av tenestefunksjonar, er viktig for mange eldre som ynskjer å kunne bu lenge heime. I Oslo bur om lag 14 prosent av dei mellom 67 og 79 år i einebustad. I Troms og Finnmark bur om lag 74 prosent av denne aldersgruppa i einebustad.

Vi lever stadig lenger, og mange eldre kjem til å halde seg friske og i god form lenge. Likevel er det naudsynt å planleggje for at fleire vil trenge helse- og omsorgstenester i framtida. Dette er ei utfordring som ikkje kan løysast i helse- og omsorgstenesta åleine. Det er viktig å tenkje nytt om samanhengen mellom eit godt og helsefremjande lokalsamfunn, ein tilpassa bustad og gode helse- og omsorgstenester. Sjølv om vi blir fleire eldre i heile landet, vil auken særleg prege dei minst sentrale delane av landet.

I juni 2023 la regjeringa fram ei stortingsmelding om Fellesskap og meistring – Bu trygt heime.[39] Reforma skal leggje betre til rette for å utvikle gode lokalsamfunn og bustadmiljø, gjere det enklare for kvar einskild å planleggje og ta grep i eigen bustad, sørgje for at dei som jobbar nærast dei eldre, får meir ansvar og tillit, og byggje ut tenestene slik at eldre og pårørande er trygge på at fellesskapet stiller opp. Hovudmålet med reforma er å gjere det trygt for eldre å bu lenger heime. Som ein del av reforma vil regjeringa mellom anna leggje fram eit eige eldrebustadprogram. Husbanken vil vere sentral i gjennomføringa av programmet, saman med kommunane. Det er eit mål å sikre berekraft gjennom betre planlegging, styrkt førebygging og meir målretta tenester.

For å lage gode rammer for bustadutvikling treng vi god og oppdatert kunnskap om flaskehalsar og handlingsrom lokalt og nasjonalt. Husbanken og Distriktssenteret er viktige bidragsytarar til politikkutviklinga, med kompetanse om bustadmarknaden, bustadpolitikk og lokal samfunnsutvikling. Dei har også ei rolle i å spreie og dele kunnskap til kommunar og utbyggjarar.

Regjeringa vil våren 2024 leggje fram ei stortingsmelding om ein heilskapleg bustadpolitikk. Stortingsmeldinga vil ta for seg rolla til kommunane i å utjamne sosiale og geografiske skilnader og leggje vekt på verdien av gode nærmiljø i bygd og by. I samband med bustadmeldinga vil regjeringa mellom anna vurdere korleis utlånsforskrifta kan påverke bustadmarknaden i distrikta.

2.5.2 Eit aldersvenleg samfunn

Mange distriktskommunar har ein aldrande folkesetnad, og det vil verte fleire eldre i åra framover. SSB[40] har i rapporten Framtidens eldre i by og bygd framskrive aldring for kvar kommune og sett dette i samanheng med sosiale og økonomiske tilhøve. Analysen viser at fleire eldre i mange distrikts- og utkantkommunar kjem til å leve åleine, utan nær familie og med utdanning og inntekt under gjennomsnittet. Mange vil leve fleire år med god helse som pensjonist før dei etter kvart vil trenge meir omfattande helse- og omsorgstenester. For regjeringa er det viktig å stimulere til ei samfunnsutvikling som fremjar friskare aldring, slik at eldre kan leve eit aktivt liv i eit aldersvenleg samfunn. Dagleg fysisk og sosial aktivitet er viktig for god helse og livskvalitet. Det er derfor viktig med tilgjengelege tilbod for alle, uavhengig av alder, funksjonsnivå og sosioøkonomisk status.

I Nasjonalt program for et aldersvennlig Norge er det etablert eit nasjonalt nettverk for aldersvenlege kommunar og lokalsamfunn med så langt over 210 deltakarar. Det er utarbeidd handbøker og anna rettleingsmateriell.[41] Programmet legg vekt på medverknad frå dei eldre innbyggjarane, samarbeid med frivillig sektor og næringslivet, og å gjere dei eldre medvitne om å planleggje sin eigen alderdom med vekt på eigna bustad, helse, sosiale nettverk og anna. Aldersvenleg transport og digital inkludering er òg etterspurde tema i programmet. Arbeidet vert vidareført i den nye eldrereforma Fellesskap og meistring – Bu trygt heime.

2.5.3 Det distriktsretta arbeidet til Husbanken

Husbanken har fleire verkemiddel for å auke tilgangen på eigna bustader i distriktskommunar. Husbanken forvaltar økonomiske verkemiddel, utviklar verktøy og gjev råd om bustadbygging og utvikling av gode bumiljø til kommunane, frivillig sektor og byggsektoren. Lån frå Husbanken skal medverke til å nå bustadpolitiske mål som elles ikkje ville vorte nådde. Regjeringa har gjennomført ei rekkje grep for å styrkje det distriktsretta arbeidet til Husbanken.

For å få fart på bustadbygginga i distrikta la regjeringa i tilleggsproposisjonen for 2022 inn at inntil 1 mrd. kroner kan prioriterast til lån til utleigebustader og lån til bustadkvalitet i distriktskommunar på sentralitetsnivå 5 og 6. Samstundes vart utlånsramma i Husbanken auka til 21 mrd. kroner, ein auke på 2 mrd. kroner samanlikna med forslaget frå førre regjering.

Gjennom startlån og lån til utleigebustader og bustadkvalitet stimulerer Husbanken til auka bygging av bustader til eige og leige i distriktskommunar. Låna er eit tillegg i dei områda der pantetryggleiken er låg og private bankar er meir restriktive. Husbanken kan, etter individuell vurdering, gje høgare låneutmåling når marknadsverdien av nybygde bustader er lågare enn byggjekostnadene. Unntaket frå reglane om maksimal lånegrad i distrikta gjeld for alle låneordningane til Husbanken som er omfatta av forskrift om lån frå Husbanken.

Husbanken har fått i oppdrag å forsterke informasjons- og rettleiingsarbeidet overfor distriktskommunane. I tildelingsbrevet for 2023 har regjeringa ytterlegare styrkt oppdraget og bede Husbanken om å prioritere å gje bustadpolitisk støtte til distriktskommunar. Informasjonen frå Husbanken til kommunar og utbyggjarar om at ein kan få lån til å betre bustadkvaliteten og til utleigebustadprosjekt, har gjeve resultat. Etterspurnaden etter lån til bustadkvalitet har auka dei siste åra, og distriktskommunane har auka opptaket av slike lån. Husbanken ventar framleis auka etterspurnad i tida framover.

Boks 2.7 Auka bruk av lån til bustadkvalitet i distriktskommunar

Lån til bustadkvalitet frå Husbanken er også med på å sikre eigna bustader for eldre gjennom å stimulere til fleire bustader med livsløpskvalitet og forbetra tilkomst i nye og eksisterande bustader, både einebustader og leilegheiter. Husbanken gav i 2022 om lag 500 mill. kroner i lån til bygging av 164 bustader i distriktskommunar på sentralitetsnivå 5 og 6, om lag det same som året før. 16 bustader fekk tilsegn til oppgradering for energieffektivisering og tilgjengelegheit, ein auke frå 4 bustader året før. I tillegg gav Husbanken investeringstilskot til 104 omsorgsbustader i distriktskommunar.

I tettbygde område med høge bustadprisar er startlån frå Husbanken retta mot dei som er varig vanskelegstilte på bustadmarknaden. Distriktskommunar kan også bruke startlån for å trekkje til seg og halde på arbeidskraft og skape fungerande bustadmarknader lokalt. Startlån kan vere ei aktuell finansieringskjelde for fyrstegongsetablerarar med ingen eller lite eigenkapital, og for folk som flyttar til kommunen for å ta jobb, og som har noko eigenkapital og gode inntektsutsikter. I 2022 tok distriktskommunane på sentralitetsnivå 5 og 6 opp i underkant av 1,2 mrd. kroner i startlån til 1201 husstandar. Dette er ein auke på 21 prosent samanlikna med 2021. Frå 2022 skal kommunane registrere når dei gjev startlån for å halde på eller tiltrekkje seg arbeidskraft. Totalt 44 husstandar i 30 kommunar fekk lån på dette grunnlaget i 2022. 18 av desse kommunane var på sentralitetsnivå 5 og 6.

Prosjekt som er finansierte med lån frå Husbanken, skal ha nøktern standard når det gjeld areal og kostnader. Derfor har Husbanken grenser for kor store bustadene finansierte av lån til bustadkvalitet kan vere. Fleire har gjeve innspel om at reglane for lån til bustadkvalitet har vore for strenge til at ordninga er relevant i distrikta. Husbanken har lytta til råda frå kommunar og utbyggjarar og endra arealkrava for lån til bustadkvalitet. Frå 1. januar 2023 er arealgrensa for lån til bustadkvalitet for einebustader auka frå 150 til 200 kvadratmeter. Fristen for byggjestart vert samstundes forlengd frå tre til seks månader. Dette er ei viktig endring for distriktskommunar og gjer låneordninga meir tilpassa bustadbyggingsbehova i distrikta. Det heng godt saman med funna i ei undersøking gjennomført av Distriktssenteret om motivasjonen unge har for å bu i distrikta.[42] Dei som er motiverte for å busetje seg i ein distriktskommune, verdset mellom anna det å bu i ein einebustad med eigen hage og ha lett tilgang til naturen høgare enn dei som vil bu meir sentralt.

I arbeidet med bustadmeldinga vil regjeringa gå gjennom verkemidla vi har i dag, og undersøkje om dei svarer på breidda i utfordringsbiletet til kommunane. Regjeringa vil vurdere om ein større del av låna frå Husbanken skal gå til bustadetablering i distriktskommunar, særleg på sentralitetsnivå 6.

Boks 2.8 Hotell i Geiranger bygde bustader for å sikre arbeidskraft

Det har lenge vore behov for fleire utleigebustader i Geiranger, men Stranda kommune har hatt få eller ingen tomter å tilby. Hjørnesteinsverksemda Hotel Union tok saka i eigne hender og bygde 24 utleigebustader for sine tilsette med familiar. Den lille tettstaden i Stranda kommune har 210 innbyggjarar og nær éin million tilreisande turistar i normalår. Det er avgjerande for ein stor arbeidsgjevar som Hotel Union å ha tilgang på bustader for å kunne skaffe arbeidskraft i sesongen og halde på arbeidskrafta over tid. Av totale prosjektkostnader på 66 mill. kroner finansierte Husbanken leilegheitene med 35 mill. kroner i lån til bustadkvalitet. Husbanken brukte unntaket i låneforskrifta om lånegrad, som i distrikta ofte vil vere langt høgare enn marknadsverdien til eigedomen.

2.5.4 Ei styrking av kommunen som bustadpolitisk aktør

Kommunane er dei viktigaste aktørane i bustadpolitikken og har mange roller. Dei har ansvar for areal- og samfunnsplanlegginga i kommunen, og dei er tomteeigarar, legg til rette for infrastruktur og forvaltar viktige bustadøkonomiske verkemiddel. Kommunen har ansvar for bustadsosiale tiltak, medan lokale utbyggjarar medverkar til bustadutvikling i den ordinære marknaden. I ein fungerande bustadmarknad er dette ei forventa rolle. I sårbare, usikre og lågt fungerande marknader er det ikkje sjølvsagt. Avkasting og fortenestemarginar er annleis, risikoen er større, og sjølve arbeidet krev meir innsats.[43]

Når bustadmarknaden fungerer dårleg, er det særleg viktig at kommunane tek ei aktiv rolle. Det krev ressursar og kunnskap om planlegging av bustadpolitikk og verkemiddel. Ein aktiv kommune kan stimulere til bygging av bustader og ein meir variert bustadmarknad. Mange kommunar manglar tilstrekkeleg kapasitet og kompetanse til å ta ei slik rolle. Samstundes er det også mange kommunar som ikkje kjenner godt nok til ordningane i Husbanken og kva Husbanken kan tilby av kompetanse og erfaring. Dette forklarer kvifor mange kommunar ikkje tek fleire bustadinitiativ, og at dei i mindre grad gjer seg nytte av økonomiske verkemiddel som faktisk finst.

Ny lov om ansvaret til kommunane på det bustadsosiale feltet tek til å gjelde 1. juli 2023. Kommunane har hovudansvaret og dei beste føresetnadene for å kunne hjelpe innbyggjarane med å skaffe seg ein eigna bustad. Kommunane skal mellom anna gje individuelt tilpassa hjelp til å skaffe særleg tilpassa bustader, og dei skal ha hjelpe- og vernetiltak for dei som treng det på grunn av alder, funksjonsnedsetjing eller andre årsaker.

Gjennom arbeidet med nye nasjonale forventingar til regional og kommunal planlegging vil regjeringa opne for ei tydelegare differensiering mellom ulike kommunar, som at ein i distriktsområde kan leggje til rette for nye bustader i spreiddbygde område.

Bustadutvikling må sjåast i samanheng med rolla til kommunane i tenesteproduksjon og nærings- og stadutvikling. I rapporten Kommunen som aktiv bustadpolitisk aktør peiker Asplan Viak[44] på at kommunane må gjere betre vurderingar av bustadbehovet og bustadbyggjebehovet og korleis det er integrert i andre politikkområde. Det krev også betre samhandling mellom kommunane, fylkeskommunen, statsforvaltaren og Husbanken. Dette vert også understreka i rapporten frå Sintef[45] – Bo hele livet – som rettar seg mot planlegging for auka bu- og livskvalitet for eldre. Fylkeskommunen har ei rolle som regional samfunnsutviklar og rettleiar i arbeidet med bustadplanlegging, som del av samfunnsplanlegginga. Distriktssenteret er ein ressurs som hjelper distriktskommunane med kunnskap om handlingsrom og verkemiddel for å kunne ta bustadstrategiske val. I tildelingsbrevet for 2023 har Distriktssenteret fått i oppdrag å spreie kunnskap om samanhengar mellom samfunnsutvikling og bustadplanlegging og bustadutvikling i distriktskommunar, i samarbeid med Husbanken.

I ein situasjon med ein bustadmarknad som ikkje fungerer, står ikkje utbyggjarar i kø. Det finst døme på at når roller og forståing av oppdrag er avklart, finn offentlege og private aktørar saman. Det kan vere samarbeid om å realisere leilegheitsbygg der ein kommune kjøper nokre av leilegheitene til kommunale føremål, eller samarbeid om auka tilbod av utleigebustader der kommunen har opsjon på nokre av bustadene gjennom tilvisingsavtalar. Næringsliv og lokale utbyggjarar kan samarbeide på nye måtar om å få til drivbare prosjekt, til dømes ved at lokale utbyggjarar finn nye nisjar og forretningsområde gjennom å kombinere butikk og forretningsdrift med bustadutvikling eller gjennom å ta nye roller som profesjonelle aktørar i utleigemarknaden.[46]

Regjeringa vil medverke til at kommunar kan tenkje nytt om bustadutvikling og prøve ut nye måtar å jobbe på. I statsbudsjettet for 2023 har regjeringa løyvd midlar til ei ny ordning for bustadtiltak i distrikta. Tilskotet skal gå til kommunar til testing av nye bustadtiltak og til kunnskapsutvikling og innovasjon i kommunane. Føremålet er å utvikle nye samarbeidsformer og forsøk med nye bustadkonsept og verkemiddel, mellom anna i distriktskommunar i Nord-Noreg som treng å styrkje tilbodet av eigna bustader. Husbanken og Distriktssenteret skal samarbeide om den nye tilskotsordninga.

Boks 2.9 Forsøksordning for tilbakekjøpsavtale i Lebesby kommune

Lebesby kommune lanserte i 2022 ei forsøksordning for privatpersonar som ynskjer å byggje ny bustad.¹ Ordninga inneber at kommunen gjer ei tilbakekjøpsavtale med bustadbyggjaren der kommunen forpliktar seg til å kjøpe bustaden til restgjelda dersom bustadbyggjaren ynskjer å selje. Forsøksordninga gjeld for inntil seks bustader i perioden 2022–2025. Ein tilbakekjøpsavtale fjernar ein del av risikoen med å byggje ny bustad, i tillegg til å gje banken større tryggleik for lånet. Avtalen kan kombinerast med andre ordningar som kommunen tilbyr, inkludert eit tilskot på 200 000 kroner til alle som byggjer ny bustad, og høve til å søkje delfinansiering via startlånsordninga.

¹ Lebesby kommune. Kommunal tilbakekjøpsavtale (2022–2025). https://www.lebesby.kommune.no/kommunal-tilbakekjoepsavtale.569341.no.html.

Boks 2.10 Bustad for velferd Innlandet

Statsforvaltaren i Innlandet har i samarbeid med Husbanken øst, Innlandet fylkeskommune og Nav Innlandet invitert alle kommunar i fylket til eit samarbeid for å sjå bustadsosialt arbeid og innsatsen for born, unge og barnefamiliar i samanheng. Kommunane får bistand frå eit samordna regionalt nivå med utgangspunkt i det kommunen sjølv ynskjer bistand til. Prosjektet skal tilby ei koordinert og samla «pakke» frå dei regionale aktørane, frå kunnskapsgrunnlag og dialog om utfordringsbilete, til tilbod om kompetanse, verkemiddel og aktuelle verktøy for gjennomføring, og nettverk og deling av erfaringar på tvers av kommunar.

2.5.5 Nye byggjereglar for lokalsamfunn påverka av naturfarar

Byggteknisk forskrift (TEK17) inneheld føresegner om tryggleik mot naturpåkjenningar når ein skal byggje. Krava gjeld for nybygg og nokre typar endringar på eksisterande bygg. Forskrifta fastset kva slags utbyggingar som er tillatne, basert på kva type bygg det er snakk om, kor utsett bygget er for naturfarar, og kva sikringstiltak det er mogleg å gjennomføre.

Store delar av Noreg, og særleg Vestlandet og Nord-Noreg, har fjordar og dalar som er omgjevne av høge og bratte fjellsider. Her kan det gå fjellskred, og i nokre tilfelle kan fjellskreda gå ut i ein fjord og føre til flodbølgjer. Meir kartlegging av og kunnskap om ustabile fjellparti har dei siste åra gjeve auka tryggleik i slike utsette område. Samstundes har det som fylgje av dei tidlegare krava i TEK17 vore unødig strenge byggjerestriksjonar og stans i ynskt utvikling. For å leggje til rette for vidare utvikling og verdiskaping i lokalsamfunn som kan verte råka av fjellskred og flodbølgjer, samstundes som persontryggleiken vert sikra, har Kommunal- og distriktsdepartementet endra byggjereglane i 2022 og 2023. Endringane legg mellom anna betre til rette for investeringar i industri, jordbruk, turisme og bustadbygging i fleire kommunar på Vestlandet og i Nord-Noreg. Dette er viktig for å halde oppe vekst og framtidstru i desse distriktskommunane.

Det er framleis behov for risikobaserte krav som er meir tilpassa dei lokale tilhøva. Regjeringa vil derfor vidareutvikle regelverket og har sett ned ei arbeidsgruppe med representantar for Direktoratet for byggkvalitet, Noregs vassdrags- og energidirektorat og Direktoratet for samfunnstryggleik og beredskap. Gruppa vil mellom anna sjå på om det er mogleg å opne for organisatoriske flaumsikringstiltak, slik at det vert enklare å få til ynskt utvikling i område som er påverka av flaumfare, samstundes som tryggleiken vert sikra. I tillegg skal gruppa vurdere om krava til tryggleik i TEK17 er på riktig nivå, og korleis krava i større grad kan ta omsyn til framtidige klimaendringar. Arbeidet vil medverke til at det i større grad er mogleg å ta heile landet i bruk på ein trygg måte. Departementa har bede om at Miljødirektoratet, Landbruksdirektoratet og transportetatane på eigna måte deltek i dette arbeidet.

3 Trygge samfunn og tenester nær folk

Trygge lokalsamfunn over heile Noreg med tenester nær folk er eit grunnleggjande mål for denne regjeringa. Regjeringa vil at alle innbyggjarar skal ha tilgang til eit godt tenestetilbod same kvar i landet dei bur. Mange av dei viktigaste velferdsoppgåvene er det kommunane som har ansvar for, og det kommunale sjølvstyret gjev rom for lokale tilpassingar. Staten og kommunane har viktige roller for å sikre gode levekår og tenester i bygd og by i heile Noreg. Tilgang til gode tenester er viktig for alle, men kan krevje andre løysingar i område med lågt folketal og store avstandar enn i tettbygde strok.

Distriktsdemografiutvalet[47] peiker på at ei demografisk utvikling med aldrande folkesetnad krev innovasjon og nye løysingar. Fleire eldre og færre i yrkesaktiv alder fører til at mange kommunar manglar arbeidskraft med rett kompetanse. Det kan gjere det krevjande å tilby innbyggjarane tenestene dei treng, slik som barnehage, grunnskule, helse- og omsorgstenester, heimesjukepleie, sjukeheimsdrift og fastlegetenester. Fleire eldre gjer det naudsynt at staten og kommunesektoren ser fleire sektorar og tenestetilbod i samanheng, og at tenesteutviklinga i større grad skjer på premissane til kvart einskilt lokalsamfunn.

Boks 3.1 Innbyggjarundersøkinga om kvalitet på offentlege tenester

Direktoratet for økonomiforvalting (DFØ) har ansvaret for gjennomføring av den store norske innbyggjarundersøkinga. Her vurderer innbyggjarane ei rekkje kommunale og nasjonale offentlege tenester og korleis det er å bu i Noreg og i kommunen.

DFØ skriv i ei oppsummering til Kommunal- og distriktsdepartementet at det ikkje er nokon klar skilnad mellom kor tilfredse innbyggjarane i dei ulike kommunane er. Skilnaden går i hovudsak ut på at innbyggjarane i dei største og mest sentrale kommunane er meir tilfredse med statlege og kommunale tenester enn innbyggjarane i dei minste og minst sentrale kommunane. Det er for dei statlege einskildtenestene det kjem tydelegast fram at innbyggjarane i dei største og mest sentrale kommunane er mest tilfredse. For store og viktige kommunale tenester som sjukeheim, helse- og omsorgstenester i heimen og plan- og bygningskontoret er innbyggjarane meir tilfredse i dei mindre og minst sentrale kommunane, og tilfredsheita fell med aukande kommunestorleik. Fastlege, brannvesen og bibliotek er dei kommunale tenestene som innbyggjarane i dei største kommunane er mest fornøgde med.

3.1 Eit inntektssystem for likeverdige tenester

Kommunane er nærast til å vurdere kva som trengst i deira lokalsamfunn. Det kommunale sjølvstyret gjev handlingsrom for å prioritere og tilpasse løysingane lokalt. Regjeringa vil leggje til rette for eit auka kommunalt sjølvstyre med større grad av innovasjon.

Kommunane har ulik geografi, alderssamansetnad og levekår. Nokre kommunar har mange ungar i skulealder, andre har mange eldre som treng omsorgstenester. Nokre kommunar har mange menneske på eit relativt lite areal, andre har lange reiseavstandar og spreidd busetjing. Dette gjer at kommunale tenester, som grunnskule, barnehage og omsorgstenester, ikkje kostar det same å tilby i alle kommunar. Inntektssystemet er eit system for fordeling av dei frie inntektene mellom kommunane og mellom fylkeskommunane. Hovudføremålet er å medverke til at kommunane og fylkeskommunane kan gje eit likeverdig tenestetilbod til innbyggjarane sine. Det er to store utjamningsmekanismar i inntektssystemet: utgiftsutjamninga, som jamnar ut etterspurnads- og kostnadsskilnader, og inntektsutjamninga, som er ei delvis utjamning av skatteinntektene.

Rammefinansiering styrkjer det lokale sjølvstyret og gjev handlingsrom. Derfor skal kommunesektoren i all hovudsak vere rammefinansiert med frie midlar. Rammetilskot og skatteinntekter er del av dei frie inntektene, som utgjer om lag 70 prosent av dei samla inntektene til kommunesektoren. I 2021 var summen av frie inntekter om lag 469 mrd. kroner. Av dette utgjorde rammetilskota om lag 188 mrd. kroner og skattane i overkant av 281 mrd. kroner.

Den omfattande omfordelinga gjennom utgifts- og inntektsutjamninga er svært viktig for å setje kommunane i stand til å gje likeverdige tenester. I tillegg finst det også tilskot til kommunane som er grunngjevne ut frå distrikts- og regionalpolitiske målsetjingar i inntektssystemet, som distriktstilskot Sør-Noreg og distriktstilskot Nord-Noreg. Desse tilskota skal medverke til busetjing og levedyktige lokalsamfunn, næringsutvikling og ei god samfunnsutvikling. Tildelinga av distriktstilskot tek utgangspunkt i distriktsindeksen (sjå boks 5.5), som er eit uttrykk for graden av distriktsutfordringar i ein kommune.

Regjeringa varsla i Hurdalsplattforma ein heilskapleg gjennomgang av inntektssystemet for kommunane og fylkeskommunane. Inntektssystemutvalet, som vart oppnemnt av regjeringa Solberg i mai 2020, har gått gjennom dei ulike delane av inntektssystemet for kommunane. Utvalet la fram si vurdering av systemet med forslag til endringar i august 2022.[48] Regjeringa Støre sette i tillegg ned eit ekspertutval for å vurdere inntektssystemet for fylkeskommunane. Utvalet la fram rapporten sin i desember 2022. Begge rapportane har vore på høyring. Regjeringa la fram forslag til endringar i inntektssystemet for fylkeskommunane i kommuneproposisjonen 2024. Når det gjeld inntektssystemet for kommunane vil regjeringa leggje fram ein heilskapleg gjennomgang i ei eiga melding til Stortinget våren 2024, med sikte på at eit nytt inntektssystem vil få verknad frå 2025.

Boks 3.2 Generalistkommuneutvalet

Generalistkommuneutvalet leverte sin rapport¹ til regjeringa i mars 2023. Generalistkommuneprinsippet vil seie at alle kommunar har ansvaret for dei same oppgåvene uavhengig av kva føresetnader dei har. Utvalet har kartlagt og analysert korleis generalistkommunesystemet fungerer, og korleis det har utvikla seg i seinare tid. Utvalet har vurdert dei føresetnadene og rammene kommunane har for å vere generalistkommunar i dag og i framtida.

Utvalet meiner at generalistkommunesystemet er under aukande press, mellom anna fordi det i framtida truleg blir større skilnader når det gjeld kva føresetnader kommunane har for å ta hand om det ansvaret. Samstundes er utvalet tydeleg på at det meiner generalistkommuneprinsippet bør vidareførast. Utvalet vil redusere graden av statleg detaljstyring og peiker på at interkommunalt samarbeid og eit utjamnande inntektssystem er avgjerande for å halde oppe generalistkommunesystemet. Utvalet meiner lokalt handlingsrom er naudsynt for å kunne tilpasse tenestetilbod og oppgåver til lokale tilhøve, og for å utvikle innovative løysingar på utfordringane kommunane står overfor. Fleirtalet i utvalet går inn for ein aktiv politikk for større kommunar. Utvalet tilrår ikkje å flytte oppgåver frå alle kommunar, eller differensiering av oppgåveansvar mellom kommunane.

¹ NOU 2023: 9 Generalistkommunesystemet – Likt ansvar – ulike forutsetninger. Kommunal- og distriktsdepartementet.

3.2 Samarbeid om tenester

Manglande kapasitet og kompetanse til å utføre spesialiserte oppgåver gjer at mange kommunar er avhengige av samarbeid med andre kommunar for å løyse dei lovpålagde oppgåvene sine og tilby tenester til innbyggjarane. Fleire statsforvaltarar peikte på dette i årsrapportane for 2022, og det same gjer Generalistkommuneutvalet. Kommunelova gjev eit stort handlingsrom for interkommunalt samarbeid. Kommunane har stor fridom til å velje korleis dei skal samarbeide innanfor dei alternativa lova viser til. Kva føremålet med samarbeidet er, kva for område samarbeidet gjeld, og kva for fullmakter samarbeidet inneber, vil vere med på å avgjere kva for samarbeidsmodell som passar i kvart tilfelle.

Vertskommunemodellen er særskilt utvikla for at kommunar kan samarbeide om lovpålagde oppgåver. Interkommunalt politisk råd er utvikla for politiske samarbeid om samfunnsspørsmål av interesse for kommunane som er med. Kommunalt oppgåvefellesskap eignar seg for samarbeid for å løyse felles oppgåver. Kommunar kan òg velje å lage uformelle samarbeid som faglege nettverk for å utveksle kompetanse og erfaringar. Nokre kommunar har gjeve uttrykk for at reglane for interkommunalt samarbeid er kompliserte. For å synleggjere handlingsrommet og fleksibiliteten i regelverket vil Kommunal- og distriktsdepartementet gje ut ein rettleiar om interkommunalt samarbeid.

Regjeringa vil vurdere forsterka tiltak for å stimulere til samarbeid mellom kommunar. Føremålet er å styrkje kapasiteten og kompetansen i oppgåveløysinga, også i eit tverrsektorielt perspektiv.

Boks 3.3 Samarbeid gjev styrka fagmiljø og betre tenester

Astafjordlegen er eit interkommunalt vertskommunesamarbeid om drift av legekontora i Salangen, Lavangen, Dyrøy og Ibestad kommune. Alle kommunane som er del av samarbeidet har eige legekontor med dagleg bemanning, men legg til rette for eit fagleg og ressursmessig samarbeid mellom kommunane slik at dei fire avdelingane utgjer eit felles fagmiljø. Målet er ein framtidsretta og robust teneste for innbyggjarane. Rekruttering til eit felles fagmiljø, felles kommuneoverlege og ALIS gjer at det til ein kvar tid kan vere LIS1-legar ved alle fire legekontora. Samarbeidet har gjort det mogleg å fylle opp vakante stillingar. Det har vore eit aktivt rekrutteringsarbeid, mellom anna hos utdanningsinstitusjonar. Det er attraktivt for legane å vere del av ein større fellessskap der det er fokus på fagleg utvikling og arbeidsmiljø.

Astafjordlegen vart etablert høsten 2019 og har felles leiing og administrasjonstenester. Samarbeidet har tre grupper av leger; både dei som er ferdig utdanna spesialistar, legar som er under spesialisering (ALIS) og legar som er under utdanning (LIS1). Astafjordlegen har eit systematisert utdanningsopplegg for legar under spesialisering og utdanning og har mellom anna ein rettleiar i hundre prosent stilling som sørgjer for opplæringa til dei legane som er under utdanning. I tillegg til legar er det også andre medarbeidarar med ulik kompetanse, som er naudsynt i legekontordriften og for samarbeidet.

Astafjordlegen har så langt vore svært hensiktmessig for tenestetilbod, rekruttering, vidareutdanning og lokalt busette legar. Under covid-pandemien fungerte tenesten svært godt, både med tanke på kapasitet, oppgåvefordeling, tilgang, smitteverntiltak og -rettleiing, og samarbeid om dei totale helseressursane for å kunne byggje opp og ned sengepostar.

3.2.1 Pilot med nærtenestesenter

I Hurdalsplattforma varslar regjeringa eit pilotarbeid i form av nærtenestesenter, for auka tilgang til statlege tenester, til dømes utskriving av pass og førarkort, og kort veg til tenester som juridisk rådgjeving gjennom etablering av lokale servicetorg.

Etter fleire strukturendringar i staten, som har ført til sentralisering av statlege kontor, har mange innbyggjarar fått lengre reiseveg til tenester som krev fysisk oppmøte. Det er mange statlege tenester som ikkje er digitaliserte, og som set krav til at publikum må reise til tenestestaden. Det gjeld til dømes pass og arbeidsløyve til utanlandske arbeidarar. Mange kommunar har lokale servicetorg der innbyggjarane kan møte opp fysisk for å få tilgang til kommunale tenester, ofte kombinert med bibliotek og frivillige tenestetilbod og opplæring i grunnleggjande digitale kunnskapar.

Regjeringa vil invitere kommunar til eit pilotsamarbeid med samlokalisering av statlege og kommunale publikumstenester, slik at innbyggjarane får ein stad der dei kan møte representantar for offentlege etatar fysisk.[49] Kva statlege tenester som skal vere inkluderte i eit nærtenestesenter må avklarast i samarbeid mellom dei aktuelle kommunane og staten. I revidert nasjonalbudsjett føreslår regjeringa at det blir løyvd 10 mill. kroner til pilotar med nærtenestesenter. Ordninga skal etter planen vare i tre år.

Boks 3.4 Samarbeid om dørterskel-teneste

KS og Posten inngjekk hausten 2021 ein avtale om saman å utforske nye løysingar som kan medverke til eit godt liv for innbyggjarane. Samarbeidet er særskilt retta inn mot distriktskommunar. Målet er å utforske i kva grad ulike aktørar, på tvers av sektorar og forvaltingsnivå, saman kan skape velferd på nye måtar i lokalsamfunnet. I 2022 starta KS og Posten utprøving av ei ny «dørterskel-teneste» for eldre innbyggjarar. Det inneber eit kort besøk på døra kvar veke med leveranse av post, informasjon om lokale aktivitetar, arrangement og frivillige tilbod, og dessutan annan relevant informasjon frå stat og kommune. Prosjektet prøver ut om dørterskeltenesta medverkar til ei oppleving av tryggleik og meistring blant dei eldre.

3.3 Tillitsreform og forsøk

Større handlingsrom for kommunar og fylkeskommunar og meir fagleg fridom for fyrstelinja på lokalt nivå kan gje meir velferd og betre tenester til innbyggjarane. Regjeringa har derfor sett i gang ei tillitsreform i offentleg sektor. Målet er å gje innbyggjarane betre velferd og betre tenester til rett tid. For å få dette til må dei tilsette få meir rom og meir tid til å utføre arbeidsoppgåvene, og samarbeidet mellom partane i arbeidslivet må styrkjast.

Mange tilsette i offentleg sektor, særleg i fyrstelinja i kommune og stat, opplever at rapportering og kontroll i for stor grad stel tid frå kjerneoppgåver innanfor skule, eldreomsorg eller Nav. Det er trong for endringar slik at det vert meir tid og kapasitet i fyrstelinja. Utvikling av velferdstenester for framtida krev evne til å tenkje nytt. Då er det viktig å bruke kompetansen i fyrstelinja, slik at tenester vert utvikla av dei som kjenner brukarbehova aller best.

Tillitsreforma gjeld statleg og kommunal sektor og er ein del av arbeidet til regjeringa med å fornye og utvikle offentleg sektor. Innhaldet i reforma skal fastsetjast i tett samspel med brukarorganisasjonar, tillitsvalde og leiing i alle store offentlege verksemder, og arbeidet skal i hovudsak skje etter lokalt initiativ. Måla regjeringa har for fornyinga av offentleg sektor, er meir velferd og mindre administrasjon, meir lokal fridom og mindre detaljstyring. Alle skal ha tilgang til tilpassa velferdstenester av god kvalitet gjennom det offentlege.

Tillitsbasert leiing vil gjere det enklare å styre på meir føremålstenlege måtar. Statstilsetteundersøkinga frå 2021 viser at dei som er i fyrstelinja og i operativ teneste, er dei som gjev lågast skår på spørsmål om dei får brukt kompetansen i arbeidet, og om dei opplever stor grad av sjølvbestemming. Ein viktig del av tillitsreforma er meir gjennomgåande bruk av tillitsbasert leiing i staten, slik at myndigheit vert delegert og den einskilde medarbeidaren får auka handlingsrom. Slik skal medarbeidaren kunne skape betre resultat gjennom å utnytte kompetansen betre, ta større ansvar og nytte handlingsrommet til å levere betre tenester og løysingar.

Kommunal- og distriktsministeren har på vegner av regjeringa invitert kommunar og fylkeskommunar til å søke om forsøk (frikommuneforsøk), og med det bli forsøkskommunar. Forsøksordninga er eit av tiltaka som skal medverke til å nå måla i tillitsreforma. Forsøka skal vere innanfor eksisterande heimlar for forsøk. Departementet har oppretta ei nettside som gjev informasjon om ordninga og søknadsprosessen.

3.4 Digitalisering for betre tenester

I ei tid med aukande demografiutfordringar i heile landet treng vi nye løysingar som kan gje meir velferd og tenester med relativt færre til å gjere jobben. Digitalisering gjev gode høve til å løyse oppgåver på ein ny og meir effektiv måte, samstundes som tilbodet til brukarane på mange område vert betre enn før. Tilgang på høghastigheitsbreiband til alle er avgjerande for at kommunar i heile landet kan ta del i digitaliseringa og gjere nytte av digitale verktøy på ein god måte.

Digital endring inneber å endre dei grunnleggjande måtane verksemdene løyser oppgåvene på ved hjelp av teknologi. For å lykkast med digitalisering må kommunane ha kompetanse på område som informasjonstryggleik, -arkitektur og -teknologi, endringsleiing og innovasjons- og tenestedesign. Strategien Én digital offentleg sektor frå 2019 er ein felles digitaliseringsstrategi for kommunesektoren og staten som skal støtte opp om digital endring i offentleg sektor.

Strategien set som mål fram mot 2025 at offentleg sektor vert digitalisert på ein open, inkluderande og tillitvekkjande måte. Målet er at fleire oppgåver vert løyste digitalt og som samanhengande tenester og at fleire skal kommunisere digitalt med offentleg sektor. Samanhengande digitale tenester inneber at brukarane skal oppleve tenestene som heilskaplege, uavhengig av om tenesta er kommunal eller statleg, eller kva offentleg institusjon som har ansvar for tenesta. I dag leverer stadig fleire offentlege verksemder meir avanserte og samanhengande tenester.

Det kan vere krevjande for kommunar å digitalisere tenester, ikkje berre på grunn av dei digitale eller tekniske utfordringane, men like gjerne på grunn av juridiske eller økonomiske hindringar. Derfor samarbeider kommunane, KS og fleire statlege verksemder om dette. Utvikling og bruk av felles og standardiserte digitale tenester gjer at alle kommunar kan tilby same teneste til innbyggjarane. Eit døme på ei slik teneste er søknad om økonomisk sosialhjelp (Digisos). Denne type løysingar og samarbeid finst også innanfor andre tenesteområde, som til dømes byggjesakhandsaming (e-byggesak), digitalt system for kommunale utleigebustader (Kobo), og barnevernstenesten (Digibarnevern).

Figur 3.1 Regionale digitaliseringsnettverk per desember 2022

Kjelde: ks.no/diginettverk

KS har ei viktig rolle i å koordinere digitaliseringa i kommunal sektor og medverke til at alle kommunar skal kunne tilby gode og sikre digitale tenester. KS har i samarbeid med medlemene etablert ein samstyringsstruktur for digitaliseringsfeltet,[50] med fleire råd og utval som skal medverke til koordinering og samordning. Fiks-plattforma, som eigast av kommunar og fylkeskommunar, og forvaltast av KS, er óg eit viktig tiltak. Plattforma inneheld felles digitale tenester og komponentar.

Ein viktig del av denne samstyringsstrukturen er regionale digitaliseringsnettverk. Dette er strategiske og operative samarbeid om digitalisering som skal medverke til at kommunar og fylkeskommunar tek i bruk relevante løysingar og tilbyr digitale tenester til innbyggjarar og næringsliv. Nettverka er regionalt forankra og eigd og styrt av dei kommunane og fylkeskommunane som tek del i samarbeidet.

Nettverka har ei viktig rolle i å styrkje digital kompetanse og leggje til rette for bruk av digitale fellesløysingar. Dei er óg meinte som hjelp for kommunar som ikkje sjølve har tilstrekkeleg kompetanse og kapasitet til å utvikle digitale tenester eller ta i bruk ny teknologi. Digitaliseringsnettverka skal styrkje den samla kapasiteten i kommunal sektor, og er eit verktøy for å sikre at alle kommunar tek del i digitaliseringa av offentleg sektor. Kommunal- og distriktsdepartementet vil samarbeide med KS om vidare utvikling av modell(ar) for innføring av nasjonale fellesløysingar og -tenester til bruk i kommunal sektor. Mykje digitaliseringsarbeid i kommunane skjer på helse- og omsorgsfeltet. Med støtte frå Helse- og omsorgsdepartementet har KS etablert eit kommunenettverk for innføring av velferdsteknologi[51] og eit kompetansenettverk for innføring av nasjonale e-helseløysingar i kommunane.[52] Dei regionale digitaliseringsnettverka koordinerer dette arbeidet på regionalt nivå.

Regjeringa har laga ein handlingsplan for auka inkludering i eit digitalt samfunn. Målet er å motverke digitalt utanforskap ved å sørgje for at alle kan få lik tilgang til digitale løysingar, og at alle som ynskjer det, har kunnskap om korleis løysingane kan brukast. For 2023 har Kommunal- og distriktsdepartementet tildelt 8 mill. kroner i eingongsstøtte til 27 søkjarar i 45 kommunar som ynskjer å heve den digitale kompetansen til innbyggjarane. Gjennom Digihjelpa gjev staten i dag støtte til kommunale hjelpetilbod som skal styrkje den grunnleggjande digitale kompetansen til innbyggjarane. I samarbeid med KS er det etablert ei rådgjevingsteneste som skal hjelpe kommunane til å utvikle eller vidareutvikle rettleiingstilbod i grunnleggjande digital kompetanse for innbyggjarane.[53] I 2022 inngjekk departementet og KS ein ny samarbeidsavtale om etablering av kommunale hjelpetilbod for å auke den digitale kompetansen til innbyggjarane. Avtalen varer ut 2025.

3.5 God samhandling for å sikre eit godt helsetilbod

Regjeringa vil sikre ei desentralisert helseteneste. Ei sterk offentleg helse- og omsorgsteneste er avgjerande for å unngå sosiale og geografiske skilnader og ei todeling av tenesta. Det er klare geografiske helseskilnader i Noreg. Det heng saman med at ulike stader er busette av menneske med ulik alder, utdanning, yrkesstatus og inntekt. Folkehelsemeldinga[54] varslar at regjeringa vil leggje fram ein livskvalitetsstrategi i 2024. Hovudmålet er å utvikle mål og verkemiddel for å sikre ei samfunnsutvikling som jamnar ut sosiale skilnader i livskvalitet.

God samhandling mellom kommunar og sjukehus, og internt i tenestenivåa, medrekna samarbeid mellom kommunar, er naudsynt for å sikre eit heilskapleg og samanhengande tilbod og gode tenester der folk bur. Regjeringa vil leggje fram for Stortinget ein Nasjonal helse- og samhandlingsplan for utviklinga av den felles helse- og omsorgstenesta vår. Meldinga vil sjå dei kommunale helse- og omsorgstenestene og spesialisttenestene i samanheng. I meldinga vil regjeringa vurdere moglege løysingar for desentraliserte spesialisthelsetenester, mellom anna gjennom bruk av digitale løysingar, ambulante tenester og samlokalisering i til dømes distriktsmedisinske senter[55] og betre samarbeid mellom kommunar og sjukehus gjennom integrering av tenester og samarbeid om definerte pasientgrupper på tvers av tenestenivå. Meldinga vil også leggje vekt på førebygging i helse- og omsorgstenesta.

Regjeringa vil vurdere korleis finansieringsordningane betre kan leggje til rette for samhandling mellom dei ulike delane av helse- og omsorgstenesta. Regjeringa vil byggje vidare på helsefellesskapa og sørgje for verktøy som gjer at dei vert ein arena for felles tenesteutvikling og planlegging til beste for pasientane.

Helsepersonellkommisjonen overleverte sin rapport til regjeringa i februar 2023.[56] Kommisjonen viser til at Noreg er det landet i EØS-området som har flest sysselsette i helse- og omsorgstenestene i forhold til folketalet. Samstundes er det vanskar med å rekruttere helsepersonell mange stader i spesialisthelsetenesta og i dei kommunale helse- og omsorgstenestene. Helsepersonellkommisjonen vurderer at den delen av den totale arbeidsstyrken i samfunnet som går til helse- og omsorgstenester, ikkje kan auke vesentleg, og at det vil bli færre tilsette per pasient. Fordi personell er eit knapt gode, og i endå større grad vil vere det framover, må helse- og omsorgstenesta bruke personellet og kompetansen deira mykje meir effektivt enn før. Framskrivingane SSB har gjort om framtidig sysselsetjing av helsepersonell, viser at det mest sannsynleg framleis vil vere sterkt auka behov for fleire tilsette i åra framover.[57]

Rapporten frå Helsepersonellkommisjonen har vore på høyring og vil danne eit kunnskapsgrunnlag for både Nasjonal helse- og samhandlingsplan som etter planen skal leggjast fram mot slutten av 2023, og profesjonsmeldinga som blir lagd fram våren 2024.

Sjukehusutvalet leverte si utgreiing til regjeringa i mars 2023.[58] Utvalet føreslår mellom anna tiltak for å sikre meir regional, politisk og demokratisk medverknad i styringa av sjukehusa og endringar i finansieringssystema. Utgreiinga er på høyring til 30. juni 2023.

Regjeringa vil sikre ei sterk offentleg, felles helseteneste. Framvekst av privatfinansierte tilbod kan gje auka sosial og geografisk skilnad i tilgangen på helse- og omsorgstenester. Det har òg uynskte konsekvensar for arbeidsmarknaden for helsepersonell og kan føre til mangel på kompetanse i viktige fagmiljø i den offentlege helsetenesta. Både Sjukehusutvalet og Helsepersonellkommisjonen peiker på desse utfordringane og viser til at dei over tid kan redusere oppslutninga om ei offentleg finansiert teneste.

Helse- og omsorgsdepartementet vil vurdere ulike modellar for oppgåvedeling og bruk av helsepersonell på tvers av spesialisthelsetenesta og dei kommunale tenestene. Dette kan medverke til kompetansedeling og betre bruk av helsepersonellressursane. Forsøk med modellar vil gje viktige bidrag til dette. Større og meir dynamiske faglege fellesskap er viktig for å rekruttere og halde på personell, noko som er særleg viktig i område med små fagmiljø. Dette vert vurdert i oppfylginga av tilrådingane frå Helsepersonellkommisjonen om korleis vi skal utdanne, rekruttere og halde på helsepersonell i helse- og omsorgstenesta.

Regjeringa vil vidareutvikle det gode samarbeidet med ideelle aktørar innanfor helse- og omsorgssektoren. Dei siste åra er det stilt fleire krav til dei regionale helseføretaka som skal medverke til å ta vare på rolla til dei ideelle aktørane i spesialisthelsetenesta og ta i bruk handlingsrommet innanfor gjeldande rett til å kjøpe tenester frå ideelle leverandørar. Desse krava gjeld framleis.

Helsedirektoratet leverte i oktober 2020 ei evaluering av regelverket for pasientreiser. Evalueringa gjer framlegg om fleire endringar som skal medverke til å gjere regelverket lettare å forstå og praktisere. Helse- og omsorgsdepartementet arbeider no med forslag til endringar i pasientreiseforskrifta for å fylgje opp innspela i evalueringa.

3.5.1 Ei meir berekraftig omsorgsteneste

Omsorgstenesta er ein av dei sektorane som vil stå overfor store kapasitetsutfordringar i åra som kjem, knytte til den store veksten i talet på eldre og vekst i talet på yngre brukarar. Omfanget og kompleksiteten i utfordringsbiletet gjer at kommunane ikkje kan løyse dette åleine. Utfordringane krev samarbeid mellom fleire aktørar, slik at kommunane får dei verkemidla og verktøya dei treng. Regjeringa har lagt fram Opptrappingsplan for heltid og god bemanning i omsorgstjenesten, som skal leggje til rette for ei berekraftig omsorgsteneste med tilstrekkeleg mange årsverk og relevant kompetanse. Planen har ei rekkje tiltak for å kvalifisere, rekruttere og halde på tilsette, for organisering av tenester, oppgåver og ansvar for best mogleg bruk av tilgjengeleg personell, og for god leiing og planlegging av tenestene.

Regjeringa har nyleg lagt fram ei stortingsmelding om Fellesskap og meistring – Bu trygt heime.[59] Målet er at eldre skal få bu i eigen bustad lengst mogleg dersom dei kan og vil. Reforma skal leggje betre til rette for ei heimeteneste som arbeider førebyggjande og held folk friskare, og som hjelper eldre i aktivitet. Reforma vil innehalde tiltak som støttar levande lokalsamfunn, frå bustadspørsmål og helsefremjande nærmiljø og nabolag til gode helse- og omsorgstenester til dei som treng det. Dette handlar om langt meir enn helse- og omsorgstenester og krev derfor ein tverrsektoriell innsats, og ein innsats av oss sjølve og våre næraste, av lokalsamfunnet og av frivillige.

3.5.2 Fastlegeordninga skal styrkjast

Ei utvikling og styrking av fastlegetenesta er viktig for å sikre ei sterk offentleg helseteneste. Fastlegeordninga har hatt utfordringar over lengre tid. Det er ikkje nok unge legar i dag som vil verte fastlegar, og situasjonen er særskilt vanskeleg i distriktsområde. Regjeringa styrkte og innførte eit pasienttilpassa basistilskot for fastlegane med ein heilårseffekt på 720 mill. kroner frå 1. mai 2023. Samstundes vart den nasjonale ALIS-ordninga[60] styrkt med 200 mill. kroner i 2023. Legevakt utgjer ei stor vaktbelasting for mange av fastlegane, og utfordringane er størst i små distriktskommunar. Dette er gjerne kommunar som allereie har utfordringar med å rekruttere fastlegar. Regjeringa oppretta derfor eit nytt legevakttilskot i 2022 på 50 mill. kroner som skal styrkje legevaktordninga i dei mest rekrutteringssvake områda. Tilskotet vert vidareført i 2023.

Ei tilrettelagd spesialistutdanning i allmennmedisin er viktig for rekrutteringa til fastlegeordninga. ALIS-ordninga er derfor eit prioritert tiltak. Gjennom ALIS-avtalane får legane ekstra opplæringsaktivitetar og rettleiing utover det som er fastsett i spesialistforskrifta. Ordninga med ALIS-tilskot til rekrutteringssvake kommunar og lokale ALIS-kontor har gjeve resultat, og dette er frå 2022 gjort til ei nasjonal ordning. For at pasientane skal få eit betre tilbod, og fastlegane ein betre arbeidskvardag med meir tid til pasientane, vart basistilskotet i fastlegeordninga endra og styrkt i statsbudsjettet for 2023 med verknad frå 1. mai. Omlegginga inneber at fastlegane får betre betalt for pasientar som treng meir omfattande oppfylging. Det vil fylgje meir tilskot med eldre pasientar, kvinner, dei som går mykje til fastlegen, og pasientar som bur i desentrale kommunar (sentralitetsnivå 5 og 6) og i bydelar og kommunar med lågt utdanningsnivå. Slik legg regjeringa til rette for at fastlegar kan ha kortare lister utan å tape inntekt, eller dei kan velje å tilsetje personell i praksisen. Styrkinga skal medverke til eit betre medisinsk tilbod, spesielt for dei som har meir omfattande trong for oppfylging.

Kommunane organiserer fastlegeordninga ulikt. Dei fleste fastlegar er næringsdrivande, mens andre er fast tilsette i kommunen eller har ein avtale om at kommunen stiller med kontor, utstyr og hjelpepersonell og anna (8.2-avtale). Dei næringsdrivande fastlegane mottek basistilskot frå kommunane. I 2023 vert kommuneramma styrkt fordi basistilskotet til dei næringsdrivande fastlegane aukar. Styrkinga av kommuneramma kan kommunane bruke til å dekkje dei auka utgiftene til basistilskot for næringsdrivande fastlegar eller til å støtte opp om andre avtaleformer for fastlegar i kommunane. Kommunane får gjennom styrkinga av kommuneramma større økonomisk handlingsrom til å velje andre avtaleformer med legane. I distriktskommunar er det mange legar med desse avtaleformene. Regjeringa har òg sett ned eit ekspertutval som skal føreslå konkrete forbetringar for å styrkje fastlegeordninga og gjere ordninga berekraftig over tid. Utvalet leverte sin rapport i april 2023 og gjer mellom anna framlegg om endringar i organiseringa og finansieringa av fastlegeordninga som skal gje betre rekruttering av legar til kommunar og samstundes gje legane økonomisk tryggleik og von om å kunne leve eit liv med fritid og tid til familien. Utvalet gjer òg framlegg om endringar i legevaktordninga, og kompetansekrav for legar og utdanninga i allmennmedisinspesialiteten. Vidare føreslår utvalet å leggje til rette for fleire profesjonar og meir samarbeid ved allmennlegekontora. Regjeringa vil gjere ei nøye vurdering av desse forslaga.

Boks 3.5 Legevaktsatelitt i Balestrand

I Balestrand har det vore eit pilotprosjekt for å prøve ut nye måtar å organisere legevakta på, mellom anna med ein nyskapande «legevaktsatelitt». Satellitten gjev ei meir berekraftig og forsvarleg lokal akuttmedisinsk teneste for innbyggjarane og medverkar til ei betre utnytting av tilgjengelege ressursar og lokale. Fordelen for innbyggjarar som har lang veg til legevakt eller sjukehus, er at dei saman med ein sjukepleiar på satellitt kan kommunisere med vakthavande lege via videokonferanse. I mange tilfelle kan vakthavande lege ordinere behandling lokalt for pasientane, slik at dei unngår den lange reisa til legevakta i Førde.

Ved å bruke sjukepleiarar som er lokalt tilsette på sjukeheimen og i heimesjukepleia, har ein auka kompetansen til alle desse. Det er ein kompetanse som har kome heile tenesta til gode. Før oppstart på satellitt må alle sjukepleiarar gjennomgå kurs i akuttmedisin og valds- og overgrepshandtering, i tillegg til to dagar hospitering på legevakta i Førde og opplæring på lokal satellitt. Alle sjukepleiarar som har vakt på satellitt, gjer enkle pasientrelaterte eller administrative oppgåver i rolege periodar.

Den lokale satellitten nyttar eit legekontor på sjukeheimen som er utstyrt med telemedisinsk kommunikasjon til den sentrale legevakta. Satellitten er oppdatert på akuttmedisinsk utstyr. Nokre situasjonar kan løysast ved å gje pasienten naudsynt hjelp i eigen heim eller ved at pasienten møter opp på satellitten. I andre situasjonar vil ein måtte frakte pasienten til legevakta for undersøking. I alle møte med pasient gjer satellittsjukepleiaren ei gradering av sjukdomsbiletet og tek enkle prøver om mogleg. Dette vert meldt tilbake til sjukepleiaren på legevakt eller via radio med vakthavande lege. Satellittsjukepleiaren administrerer medikament etter ordinasjon frå vakthavande lege. Legevaktsatellitt er ei teneste som gir tryggleik i pasientoppdrag, ikkje minst i påvente av ambulanse eller luftambulanse. Kompetent og fagleg helsepersonell kan roe situasjonar ved hjelp av medisinsk utstyr og medikament og ved å vere til stades.

Figur 3.2 Legevaktsatelitt i Balestrand

Foto: Eivor Hofstad

3.5.3 Psykisk helsehjelp

Eit av dei ti måla til ungdomens distriktspanel er eit betre tilbod om psykisk helsehjelp. Psykisk helse er eit viktig satsingsområde for regjeringa. Regjeringa la fram ein opptrappingsplan for psykisk helse 9. juni 2023. Planen gjeld for ti år framover, og med satsinga fylgjer minst 3 mrd. kroner. Planen har særleg merksemd retta mot born og unge. Det er naudsynt å styrkje tilbodet av lågterskeltenester i kommunane og å auke kapasiteten og kvaliteten i psykisk helsevern. Det er også viktig å styrkje det førebyggjande og helsefremjande feltet, slik at innbyggjarane har kunnskap om psykisk helse, og for å hindre at psykiske plager utviklar seg. Det er òg naudsynt med meir kunnskap om årsaker til auken i sjølvrapporterte psykiske plager. Opptrappingsplanen har tre satsingsområde: helsefremjing og førebygging, gode tenester der folk bur, og eit betre tilbod til dei med langvarige og samansette behov. Målet med opptrappingsplanen er at fleire skal oppleve god psykisk helse og livskvalitet, og at dei som har psykiske helseplager eller lidingar, skal få god og lett tilgjengelig hjelp.

Helse- og omsorgstenestelova pålegg kommunane å sørgje for naudsynte helse- og omsorgstenester til alle som oppheld seg i kommunen. Fleire rapportar, mellom anna frå Riksrevisjonen,[61] peiker på svært ulik tilgang til psykisk helseteneste og rustenester i kommunane. Mange med psykiske plager og lidingar får ikkje hjelp når dei treng det, og ungdom med psykiske lidingar og rusmiddelproblem får ikkje god nok hjelp. Det har vore ein stor auke i tilvisingar til psykisk helsevern, særleg for born og unge.

Fleire kommunar har utfordringar med å rekruttere psykologer, sjukepleiarar, helsesjukepleiarar, vernepleiarar og sosionomar.[62] For å møte kapasitets- og personellutfordringane treng kommunane løysingar der ressursane vert brukte meir effektivt. Bruk av teknologi og nye digitale løysingar vil stå sentralt i den vidare tenesteutviklinga. Studiar viser at digitale tilbod kan senke terskelen for å søkje hjelp for psykiske plager, og at det kan gje gode resultat.[63]

Boks 3.6 Døme på tenesteinnovasjon i ein distriktskommune

Lebesby kommune har sidan 2015 satsa på helse- og velferdsteknologi. Kommunen har få brukarar og store avstandar. Digital heimeoppfylging, medisinsk avstandsoppfylging og digitale tryggleiksalarmar har skapt meirverdi for brukarane, tilsette og organisasjonen. Dei digitale systema har auka effektiviteten i kvardagen til dei tilsette. Dei tilsette har fått meir tid til brukarane. For fleire eldre har teknologien gjort det mogleg å bu lenger heime.

Det er to hovudgrep som har vore viktige for innovasjonsarbeidet i kommunen. Det fyrste er eit planverk som er forankra administrativt og politisk. Medverknad i planprosessar har sikra eigarskap og felles forplikting til utviklingsarbeid. Det andre grepet er frikjøp av tida til nøkkelpersonar. Lebesby kommune har identifisert interesserte tilsette og øyremerkt delar av tida deira til å arbeide med utviklingsoppgåver.

3.5.4 Akuttmedisinske tenester

Regjeringa vil leggje fram ei stortingsmelding om det prehospitale området etter at Nasjonal helse- og samhandlingsplan er lagt fram. Sentrale tema i meldinga vil vere korleis ein kan halde oppe beredskap og eit godt akuttmedisinsk tenestetilbod i heile landet.

Det er dei regionale helseføretaka og kommunane som har ansvaret for den akuttmedisinske beredskapen. Dei akuttmedisinske tenestene utanfor sjukehusa inkluderer kommunal legevaktordning og ansvaret fastlegane har for strakshjelp på dagtid, bil-, båt- og luftambulanse og naudmeldetenesta (akuttmedisinsk kommunikasjonssentral og legevaktsentralane) og andre kommunale strakshjelp-tenester. Legevaktene er viktige for å sikre rask helsehjelp og medverke til tryggleik for god hjelp ved akutte hendingar og sjukdom hos innbyggjarane. Den kommunale helse- og omsorgstenesta med heimesjukepleia er òg viktig i den akuttmedisinske kjeda. Andre naudetatar og frivillige organisasjonar spelar òg ei rolle i akuttberedskapen. Ei god akuttmedisinsk teneste føreset at alle ledda i kjeda fungerer.

3.6 Tryggleik i kvardagen

Regjeringa vil gje folk i heile landet tryggleiken tilbake. Dette skal mellom anna skje gjennom betre samarbeid mellom dei ulike naudetatane og andre beredskapsorganisasjonar.

Regjeringa har sett ned ein totalberedskapskommisjon for å sjå på korleis dei samla beredskapsressursane kan nyttast best mogleg. Kommisjonen har vurdert styrkar og manglar ved det noverande beredskapssystemet og føreslått korleis dei samla ressursane i samfunnet kan og bør innrettast for å styrkje samfunnstryggleiken og beredskapen og sikre størst samla nytte av beredskapsressursane. Kommisjonen har gjeve tilrådingar om kva som bør prioriterast i beredskapsarbeidet. Kommisjonen har konsentrert innsatsen om det han sjølv ser som dei mest sentrale utfordringane for Noreg i eit totalberedskapsperspektiv, anten det er særskilde sektorutfordringar eller tverrsektorielle problemstillingar. Av mandatet går det fram at kommisjonen bør vurdere særskilde utfordringar og løysingar i område prega av lågt folketal og store avstandar. Kommisjonen leverte si innstilling til Justis- og beredskapsdepartementet den 5. juni 2023 i form av NOU 2023: 17 Nå er det alvor – rustet for en usikker fremtid. Regjeringa vil kome tilbake til Stortinget med si vurdering av tilrådingane etter at rapporten har vore på høyring.

Forslag om å gjeninnføre strukturen for domstolane frå før domstolsreforma 2021 har vore på høyring. Saka er no til handsaming i Justis- og beredskapsdepartementet. Regjeringa er i den vidare oppfølginga opptatt av å sikre ein berekraftig og desentralisert domstolsstruktur også i framtida.

3.6.1 Samarbeid mellom naudetatane

Noreg har eit desentralisert brann- og redningsvesen der lokalkunnskap og kort responstid har vore sentrale omsyn. Dette er viktig for beredskapen i heile landet. For å vere rusta for framtida og mellom anna konsekvensar av klimaendringar treng vi meir kunnskap om utfordringsbiletet og korleis brann- og redningsvesenet best kan arbeide for å levere dei tenestene samfunnet treng. Regjeringa starta hausten 2022 arbeidet med ein heilskapleg gjennomgang av brann- og redningsområdet. Ei breitt samansett arbeidsgruppe skal medverke i dette arbeidet og mellom anna føreslå alternative løysingar som skal sikre at dei samla ressursane til brann- og redningsvesenet vert brukte på ein god måte og i samarbeid med andre naudetatar og beredskapsaktørar. Løysingane skal vere forankra i utfordringsbiletet, i samfunnsoppdraget til brann- og redningsvesenet og i målsetjinga om heilskapleg førebygging og beredskap. Løysingane skal ta utgangspunkt i at brann- og redningsvesenet framleis skal ha kort responstid og god lokalkunnskap i heile landet. Gjennomgangen til arbeidsgruppa skal ende i ei melding til Stortinget som etter planen vert lagd fram ved utgangen av 2023.

Regjeringa har vedteke å etablere ein offentleg toårig fagskule for utdanning av brann- og redningspersonell. Fagskulen skal liggje i Tjeldsund kommune i Troms, der den nasjonale brannskulen ligg i dag. Delar av utdanninga er planlagt lagd til kurs- og øvingssenteret til Justissektoren i Stavern. Den nye fagskulen vil sikre at grunnutdanninga av heiltidstilsett brann- og redningspersonell vert ein del av det ordinære skulesystemet. Fagskulen vil vere ei open utdanning som alle kan søkje seg til, i motsetnad til dagens utdanning, som krev at ein må vere tilsett i eit brann- og redningsvesen før ein kan starte utdanninga. Den nye fagskulen skal gje heiltidstilsette i brann- og redningsvesenet naudsynt kompetanse til å kunne handtere risikobiletet og utfordringane i framtida. Døme på slike utfordringar er knytte til nye energiformer, meir ekstremvêr og andre samfunnsendringar som urbanisering og fleire eldre innbyggjarar.

I mange distriktsområde med spreidd busetjing er det avgjerande med frivillige rednings- og beredskapsorganisasjonar som mobiliserer dei lokale ressursane, og som er til stades i lokalsamfunna med kunnskap, kompetanse og rett utstyr. Kvar dag er det vanlege folk som utfører livreddande fyrstehjelp på sjøen, som søkjer etter sakna personar i terrenget eller rykkjer ut når eit snøskred har teke med seg ein skiløpar. Regjeringa oppmodar kommunane til å støtte opp under dei frivillige rednings- og beredskapsorganisasjonane og deira arbeid i distrikta. Det er viktig at kvar einskild kommune er godt kjend med kva for ressursar dei kan spele på dersom ulykka er ute. Felles øvingar med naudetatane og samordna beredskapsplanar der dei frivillige organisasjonane er inkluderte, er døme på tiltak som vil styrkje den lokale beredskapen.

3.6.2 Politiet skal vere til stades

Regjeringa vil styrkje det lokale politiet i heile landet for å sikre betre førebygging og for å oppnå raskare respons ved alvorlege hendingar. Regjeringa vil gjere politiet meir tilgjengeleg for folk og styrkje polititenestene mellom anna gjennom lokalt tilpassa tiltak som skal utformast i samarbeid mellom kommune og politidistrikt.

Stortinget vedtok nærpolitireforma i 2015. Evalueringa av reforma viser mellom anna at målet om auka lokalt nærvær ikkje er nådd.[64] Særleg små kommunar og kommunar som har mista lensmannskontoret, meiner at nærværet og lokalkunnskapen til politiet er svekt. Vurderinga til DFØ er at skiljet mellom små og større stader har auka. Sjølv om samarbeidet mellom politiet og kommunane har vorte meir formalisert og strukturert, opplever særleg innbyggjarar i kommunar med lågt folketal og stor avstand til sentera at det samla tenestetilbodet har vorte dårlegare.

I tillegg til hovudoppdraget om å sikre tryggleiken til folk medverkar politiets lokale nærvær også til statlege arbeidsplassar og det offentlege tenestetilbodet der folk bur. Mange kommunar opplever heldigvis lite alvorleg kriminalitet. Det er likevel viktig at kvardagskriminaliteten vert handtert på ein god måte. Her kan kommunar, innbyggjarar og politi ha ulike prioriteringar. Utviklinga i digitale tenester og nettpatruljen vil gjere politiet meir tilgjengeleg også i distrikta, men mange innbyggjarar er meir opptekne av at politiet er fysisk til stades for å handtere den samla beredskapen ved ulykker, kvardagskriminalitet, førebyggjande innsats retta mot born og unge, og tilgang på sivile tenester som pass, våpenlisens, utlendingsforvalting og anna.

I fleire kommunar har politiet vore mindre tilgjengeleg enn det som er ynskjeleg, og fleire lokalsamfunn skulle ha vore fylgde opp på ein betre måte med førebyggjande arbeid og meir tilgjengelege tenester. Fysiske tenestestader medverkar til trygge og levande lokalsamfunn og kan gje betre førebygging og beredskap.

Politiet opprettar i 2023 nye tenestestader i Engerdal, Hvaler, Meråker, Oslo (Mortensrud), Salangen (Sjøvegan), Sandefjord (Torp), Sigdal, Steigen og Stranda (Geiranger). Nye tenestestader er viktige for å sikre at politiet er til stades lokalt og bidreg mellom anna til at politiet kan drive meir førebyggjande arbeid og vere meir synleg for innbyggjarane i mange distriktskommunar. Justis- og beredskapsdepartementet arbeider med ein lokalpolitiplan som vil bli lagd fram i løpet av 2023.

3.6.3 Raskare respons ved alvorlege hendingar

Politiet har sidan 2015 hatt forpliktande krav til responstid. Kravet gjeld ved ekstraordinære hendingar, det vil seie hendingar der liv og helse er direkte trua eller som krev omgåande innsats frå politiet. Krava om responstid er differensiert i tre kategoriar ut frå folketalstettleik (over 20 000 innbyggjarar, tettstad mellom 2000 og 19 999 innbyggjarar og tettstad med under 2000 innbyggjarar).

Justis- og beredskapsdepartementet har gjeve Politidirektoratet i oppdrag å greie ut ulike modellar for krav til responstid i heile landet. Det er viktig for å sikre betre beredskap og raskare respons i område med låg folketalstettleik eller store avstandar mellom patruljane. Føremålet er å styrkje politiberedskapen og sikre raskare respons ved alvorlege hendingar. Rapporten skal vere ferdig i august 2023, og den vil vere eit viktig underlag til det vidare arbeidet til regjeringa med å sikre rask respons ved alvorlege hendingar, og med å vidareutvikle eit politi som er lokalt til stades i heile landet.

3.7 Beredskap i Nord-Noreg

Nordområda er det viktigaste strategiske satsingsområdet til Noreg, og regjeringa vil gje ny giv til nordområdepolitikken. Regjeringa legg vekt på samarbeid med andre land og auka aktivitet på land. Det er viktig å sikre norsk eigarskap til infrastruktur og eigedom og nasjonal kontroll over naturressursar i nordområda.

Russlands åtak på Ukraina i februar 2022 har skapt ein ny tryggleikspolitisk situasjon som også får konsekvensar for det sivile samfunnet i Noreg, og som påverkar Noregs tilhøve til Russland som nabo i nord. I dag vert det normalt ikkje innvilga turistvisum til personar frå Russland. Det er riktig å ha streng kontroll på grensa mot Russland, og norske styresmakter fylgjer godt med på grensa og trafikken over Storskog og vil gripe inn om det vert naudsynt.

Tradisjonelle skiljelinjer mellom fred, krise og væpna konflikt vert stadig mindre tydelege. Vi må ta høgd for at statar kan prøve å påverke politiske avgjerder, meiningsdanninga og ordskiftet i Noreg. Statlege aktørar driv gjerne aktivitet som i utgangspunktet kan vere lovleg verksemd for å fremje eigne strategiske mål. Dette framstår som ein del av normalbiletet, men samstundes kan aktiviteten skade den nasjonale tryggleiken vår.

Statlege verkemiddel for å medverke til nasjonal tryggleik i nordområda bør vurderast i lys av den strategiske rolla til regionen. Eigedomar, infrastruktur, naturressursar og verksemder som er viktige for nasjonal tryggleik bør derfor vurderast særskilt med tanke på den geografiske plasseringa langs kysten og i grenseområda.

Regjeringa meiner det er viktig med ei styrking av Forsvaret i Noreg, og spesielt viktig å styrkje det militære nærværet i Nord-Noreg. Politiet og PST er styrkt gjennom Prop. 78 S (2021–2022), mellom anna for å sikre auka lokalt nærvær i nord. Satsinga er vidareført i 2023 med totalt 120,5 mill. kroner.

Regjeringa har allereie sett i verk tiltak som styrkjer nærværet til Forsvaret gjennom auka aktivitet og forbetra evne til kontinuerlege operasjonar i nord. Auka evne til samhandling med allierte og nordiske partnarar vert prioritert, medrekna mottak av og hjelp frå allierte i nord. I tillegg er den nasjonale forsvarsevna under oppbygging, mellom anna gjennom regjeringas forsvarsstrategi,[65] innføring av nye kampfly, maritime patruljefly, maritime helikopter og ny maritim Special Operations Task Group, vidareutvikling av Finnmark landforsvar, artilleri, stridsvogner, kampluftvern og nye kystvaktfartøy, nye ubåtar og oppgradering av fleire militære installasjonar og øvingsfelt i regionen. Ytterlegare styrking av forsvarsevna i Nord-Noreg vil bli vurdert som ein del av neste langtidsplan for forsvarssektoren.

Det pågår eit arbeid med etablering av dedikert helikopter til Hæren som skal stasjonerast i ein eigen skvadron med base på Bardufoss. Forsvaret har fått i oppdrag på kort sikt å etablere ei skvadronsleiing på Bardufoss for å sikre samvirkekompetanse og tydelegare prioritering av helikopterkapasiteten til Hæren. Forsvaret skal også etablere to Bell 412-vedlikehaldsdokkar på Bardufoss som skal sikre auka flytimeproduksjon for Bell 412 og auka helikopteraktivitet på Bardufoss. Dette vil medverke til å halde oppe styrkeproduksjon av lærlingar til Luftforsvaret og halde på og vidareføre kritisk kompetanse lokalt. Det er viktig å rekruttere personar med lokal forankring til beredskapseiningane i nordområda. Det vil sikre stabil bemanning og rekruttering med lokalkunnskap og kulturforståing. I dette ligg også samisk språk- og kulturforståing.

I nordlege havområde er Noreg ein leiande rednings- og beredskapsaktør med stort ansvarsområde. Regjeringa har styrkt Hovudredningssentralen gjennom auka grunnbemanning. Styrkinga vil òg betre samvirket i den norske redningstenesta ved å sikre at utviklinga vert forankra i kva aktørane i redningstenesta faktisk treng, og ved betre erfaringsdeling frå hendingar og øvingar. Innbyggjarane i Nord-Noreg har over lengre tid hatt lågare kapasitet på redningshelikopter enn innbyggjarane i resten av landet. For å styrkje redningsberedskapen i Nord-Noreg vart det etablert ein ny redningshelikopterbase i Tromsø frå 1. juli i 2022.

4 Transport og infrastruktur bind landet saman

Infrastruktur som veg, jernbane, hamner, ferjer og hurtigbåtar, lufthamner, breiband og mobilnett er avgjerande for busetjing og arbeidsplassar i heile landet. Det er viktig for samarbeid og tryggleik og for tilgang på tenester og aktivitetar. God infrastruktur og gode transporttenester styrkjer integrasjonen i arbeidsmarknaden, kortar ned reisetider og gjev tenestetilbod større rekkjevidde. Gode transporttilhøve er derfor viktig for utviklinga i og mellom regionar.

Noreg har gjennom fleire tiår gjennomført store investeringar i infrastruktur som har gjeve eit godt utbygd transportnett. Den norske topografien med fjordar og fjell og store avstandar mellom bustadområde gjer utbygging av ny infrastruktur svært kostnadskrevjande. Det er viktig å ta godt vare på denne infrastrukturen, slik at vi får eit trygt og påliteleg transportnett i heile landet. Distriktsdemografiutvalet[66] peiker på at det er minst like viktig å fjerne flaskehalsar på det lokale vegnettet som å utvikle nye vegprosjekt. Det er derfor gode argument for å styrkje innsatsen på vedlikehald og tiltak for å sikre at transporttilhøva er trygge og føreseielege.

Ettersom transport er ein føresetnad for produksjon og levering av varer og tenester, kan spart transporttid verke inn på lønsemda og samarbeidsrelasjonane til verksemdene. Men det kan òg påverke marknadsstrukturen gjennom meir konkurranse og føre til ei sentralisering av aktivitet. Potensialet for vekst varierer med lokale geografiske tilhøve og særtrekk ved dei næringane og verksemdene som held til i eit område. Infrastrukturinvesteringar medverkar i mange høve til å skape vekst og utvikling, men også mindre forbetringar og drift og vedlikehald er viktige for å skape eit godt transporttilbod. Regjeringa vil bruke ressursane slik at transport vert trygt, påliteleg og føreseieleg. Dette har stor nytte for folk og for næringsliv.

4.1 Arbeidet med nasjonal transportplan

Stortingsmeldinga om nasjonal transportplan (NTP) er det sentrale dokumentet for samferdselssektoren og for utviklinga av infrastruktur og mobilitet i heile landet. Det langsiktige planarbeidet gjennom NTP fungerer som ein arena for samordning, utgreiing, styring og prioritering. Stortingsmeldinga vert jamleg rullert for å fange opp endringar i transportbehov og vilkåra for transportsektoren. Inneverande melding om NTP vart lagd fram av regjeringa Solberg i mars 2021 og gjeld for perioden 2022–2033. Framlegginga av neste NTP er framskunda med eitt år til våren 2024. Planen vil gjelde for perioden 2025–2036.

Det er utfordringar nasjonalt og internasjonalt som gjer det riktig og naudsynt med ei tidlegare framlegging av NTP. Det vil truleg ikkje vere mogleg innanfor eit trongare økonomisk handlingsrom å fylgje opp dei økonomiske planrammene for inneverande NTP i dei årlege statsbudsjetta. Ein vesentleg intensjon med å framskunde planen er å leggje til rette for sterkare prioriteringar i åra framover og dermed styrkje transportplanen som eit truverdig styringsinstrument. Transportplanen skal vere oppdatert og tilpassa dei framtidige transportbehova, samstundes som det skal vere mogleg å fylgje opp dei økonomiske rammene. Regjeringa vil utarbeide ein realistisk NTP som svarer på utfordringane i framtida for transportsystemet, og som legg vekt på samfunnsøkonomisk lønsemd. Transportplanen omfattar statlege samferdselstiltak og skal gje transportverksemdene eit godt utgangspunkt for å planleggje drift, vedlikehald, investeringar og andre tiltak i transportsystemet i eit langsiktig perspektiv.

Før utløpet av planperioden for neste NTP skal klima- og omstillingsmålet til regjeringa for 2030 vere oppfylt, og vi skal vere på god veg mot lågutsleppssamfunnet 2050. Framover bør ressursbruken i større grad rettast inn mot å ta vare på og utnytte betre den infrastrukturen og det transporttilbodet vi har, framfor nye, store utbyggingsprosjekt. Dette gjer at drift og vedlikehald av infrastrukturen vert viktig framover og er fornuftig ut frå eit klima- og miljøperspektiv. Ny teknologi og betre bruk av data/stordata vil også stå sentralt i den framtidige utviklinga av transportsektoren.

Transportverksemdene har svart på eit utgreiingsoppdrag og eit prioriteringsoppdrag som skal gje regjeringa eit godt fagleg avgjerdsgrunnlag for NTP 2025–2036. Regjeringa vil leggje vekt på involvering av og innspel frå brukarane av transportsystemet, lokale aktørar og andre bidragsytarar.

4.2 Vedlikehald og rassikring av fylkesvegane

Standarden på vegar og annan infrastruktur er viktig for at lokalsamfunna skal vere trygge. Privatbilen er naudsynt i mange lokalsamfunn der kollektivtilbodet er lite utbygd. Fylkesvegane er sentrale for folk og næringsliv i heile landet og viktige for utviklinga av større bu- og arbeidsmarknadsregionar. Fylkesvegnettet omfattar om lag 45 000 km veg, om lag fire gonger lengda på riksvegnettet. Talet på køyrde kilometer er fordelt med om lag 53 prosent på riksveg og 47 prosent på fylkesveg. Fylkesvegnettet er sentralt for å nå måla for transportsektoren, og det er viktig med god samanheng mellom transportnetta uavhengig av kven som eig infrastrukturen. Dette krev god samordning mellom forvaltingsnivåa.

Ansvaret for det offentlege vegnettet i Noreg er delt mellom stat, fylkeskommunar og kommunar. Fylkeskommunane er etter veglova ansvarlege for fylkesvegane og skal finansiere, drifte og halde ved like fylkesvegnettet. I samband med regionreforma vart administrasjonen av fylkesvegane overført frå Statens vegvesen til fylkeskommunane den 1. januar 2020. Det inneber at fylkeskommunane har bygd opp organisasjonar for å fylgje opp ansvaret for mellom anna forvalting, byggherrefunksjonar og administrasjon av vegane.

Finansieringa av fylkesvegane kjem frå frie inntekter (rammetilskot og skatteinntekter), brukarbetaling (bompengar) og øyremerkte tilskot. Hovuddelen av finansieringa er frie inntekter gjennom inntektssystemet for fylkeskommunane. I 2021 var dei fylkeskommunale investeringsutgiftene til fylkesveg 10,1 mrd. kroner, og utgiftene til drift (ekskl. avskrivingar) var 9,8 mrd. kroner.

Fylkeskommunane får i 2023 fordelt i overkant av 3 mrd. kroner av rammetilskotet etter særskilt fordeling på tre ordningar knytte til fylkesveg. Desse ordningane[67] gjeld opprusting og fornying av fylkesveg (1 680 mill. kroner), ras- og skredsikring av fylkesveg (903 mill. kroner) og kompensasjon for forskrift om tunneltryggleik (579 mill. kroner). Midlane er inkludert i rammene for nasjonal transportplan 2022–2033,[68] men er også rekna som frie midlar som fylkeskommunane sjølve avgjer bruken av.

Det er i 2023 også løyvd øyremerkte tilskot til fylkesveg på fire ordningar over budsjettet til Samferdselsdepartementet på til saman 847 mill. kroner, som er inkludert i rammene for NTP 2022–2033. Dette gjeld ordningar for rentekompensasjon for transporttiltak i fylka (414 mill. kroner), utbetring av fylkesvegar for tømmertransport (21 mill. kroner), tilskot til fylkesvegar (389,6 mill. kroner) og tilskot til tryggare skulevegar (22,1 mill. kroner).

I samband med NTP 2022–2033 vart det oppretta ei ny øyremerkt ordning for tilskot til fylkesvegar. Gjennom ordninga løyver ein midlar til vedlikehald, fornying og utbetring på viktige næringsvegar og vegar som utvidar bu- og arbeidsmarknadsregionar på fylkesvegnettet. Fylkeskommunane prioriterer sjølve kva tiltak dei ynskjer å setje i gang innanfor desse rammene. Statens vegvesen har ansvar for ordninga, både for fordeling av midlane og for oppfylging av prosjekta.

Ei anna viktig ordning er tilskot til utbetring av fylkesvegar for tømmertransport, som er særleg retta mot flaskehalsar for tømmervogntog på fylkesvegnettet. Midlane skal medverke til ein funksjonell og effektiv tømmertransport. Tiltak for å forsterke bruer som ikkje toler 60 tonn totalvekt, skal prioriterast. Programmet for ordninga vart utarbeidd i samarbeid med fylkeskommunane og skog- og trenæringa.

Regjeringa vil utarbeide ein heilskapleg og forpliktande plan for å redusere vedlikehaldsetterslepet på fylkesvegane. Statens vegvesen skal i samarbeid med fylkeskommunane koordinere arbeidet med å oppdatere kunnskapen om tilstanden på fylkesvegnettet. Regjeringa tek sikte på å kunne leggje fram det oppdaterte kunnskapsgrunnlaget våren 2024, som ein del av komande nasjonal transportplan 2025–2036.

Regjeringa har òg teke initiativ til at det saman med fylkeskommunane vert utarbeidd ein nasjonal gjennomføringsplan for ras- og skredsikring av alle riksvegar og fylkesvegar med høg og middels skredfaktor. Delar av planen vil vere ferdig i 2023. Regjeringa tek sikte på å leggje fram planen våren 2024, som ein del av NTP 2025–2036. Samferdselsdepartementet har bede Statens vegvesen om å koordinere ei samanstilling av ein gjennomføringsplan for skredsikring på fylkesvegar. Saman med tilsvarande gjennomføringsplan for skredsikring på riksvegar vert det levert ein heilskapleg plan for gjennomføring av ras- og skredsikring på riks- og fylkesvegar. Regjeringa planlegg å leggje fram dette arbeidet som ein del av komande NTP 2025–2036. Som ein del av dette arbeidet skal Statens vegvesen, i dialog med fylkeskommunane, gå gjennom reknemodellen for skredfaktor. Arbeidet med å revidere modellen har vore diskutert med fylkeskommunane.

4.3 Raskare utbygging av ladeinfrastruktur

Dei fleste som køyrer elektrisk personbil, har høve til å lade heime, og varebilar og bybussar ladar ved depot. Utviklinga i elbilparken hadde likevel ikkje vore mogleg utan offentleg tilgjengelege ladarar langs vegane. Slike ladarar var ikkje-eksisterande i Noreg for ti år sidan, men ved utgangen av 2022 hadde vi meir enn 5 600 offentleg tilgjengelege hurtigladarar (over 50 kW) for personbilar og varebilar. Berre om lag 700 av alle hurtigladarar er etablerte med offentleg støtte. Dei fleste er sette opp av kommersielle aktørar utan tilskot.

I Hurdalsplattforma varsla regjeringa auka tempo i utbygginga av ladeinfrastruktur i dei delane av landet der slik infrastruktur ikkje er godt bygd ut. Enova har tidlegare støtta hurtigladestasjonar i kommunar med færre enn to stasjonar og hatt konkurransebaserte stønadsordningar for heilskapleg utbygging av hurtigladarar i utvalde område. Dette har gjeve ei rekkje utbyggingar i Finnmark, Nord-Troms, Nordland og Namdalen.

I 2022 vart Enova løyvd ytterlegare 100 mill. kroner for å støtte etablering av hurtigladarar i område utan tilstrekkeleg grunnlag for kommersiell utbygging. Gjennom denne satsinga har Enova gjeve støtte til 58 hurtigladarar og 12 normalladarar. Med denne tildelinga vert talet på kommunar i Noreg utan hurtigladar redusert frå 70 til 15. Hurtigladarar vil då vere tilgjengelege over heile landet, også i område med lågt folketal og lite trafikk. Det er venta at vidare utbygging av hurtigladarar for lette køyretøy vil skje på kommersielt grunnlag. Statens vegvesen har fått i oppdrag å vidareføre arbeidet med å kartleggje behov og potensial for å etablere ladeinfrastruktur langs riksvegnettet, for både lette og tunge køyretøy.

Når det gjeld tungtransporten, er det fyrst og fremst dei køyretøya som køyrer over relativt korte avstandar, som er elektrifiserte. Køyretøy i langdistansetransport vil vere avhengige av å kunne lade undervegs. Få tilgjengelege ladarar er eit hinder for at nullutsleppskøyretøy vert tekne i bruk. Samstundes gjer få køyretøy det lite attraktivt å byggje ut ladeinfrastruktur. Meir tilgjengeleg ladeinfrastruktur vil gjere det meir attraktivt å velje nullutsleppskøyretøy, noko som igjen vil gjere det meir lønsamt å tilby lading. For å få fart på utsleppskutta i tungtransporten er det derfor naudsynt med offentleg støtte til ladeinfrastruktur i ein tidleg fase.

Som det går fram i ladestrategien til regjeringa, skal Statens vegvesen i dialog med Nye Veier AS og Enova lage ein plan for å etablere ladestasjonar for tunge køyretøy langs riksvegnettet. Planen skal vere ferdig innan 1. juli 2023, og han skal oppdaterast ved jamne mellomrom i tråd med utviklinga i marknaden. Statens vegvesen, Nye Veier AS og Enova skal også samarbeide om etablering av dei fyrste offentleg tilgjengelege ladestasjonane for tunge køyretøy på døgnkvileplassar og rasteplassar. Strategien presenterer også tiltak som vil gjere hurtiglading meir brukarvenleg.

4.4 Halverte ferjeprisar

Regjeringa meiner det er viktig å sørgje for eit godt ferjetilbod for reisande og næringsliv. Ferje er livsnerven til mange samfunn. Regjeringa har som målsetjing å gjere det enklare å bu og drive næring i samfunn som er avhengige av ferjer.

Distriktsdemografiutvalet[69] meiner det er sløsing med ressursar å krevje inn pengar for billettar på ferjesamband som har ledig kapasitet sjølv utan brukarbetaling. Utvalet meiner det er mogleg på kort sikt å auke nytten av ferjetilbodet ved å senke prisane eller ved å fjerne billettering på samband med ledig kapasitet, utan store provenytap.

I Hurdalsplattforma er det målsetjingar om å redusere ferjetakstar og å gjere ferjer til ein del samfunn gratis. Målsetjinga er å halvere ferjetakstane i fireårsperioden. Dette er regjeringa godt i gang med. Takstane er i dag reduserte med 30 prosent jamført med takstnivået ved inngangen til 2021. I det vedtekne budsjettet for 2023 ligg det inne midlar til å halvere takstane i riksvegferjedrift frå 16. august 2023, jamført med takstnivået ved inngangen til 2021. Det er dessutan sett av midlar til fylkeskommunane slik at dei kan redusere takstane tilsvarande som i riksvegferjedrift.

Frå andre halvår 2022 vart det løyvd midlar slik at trafikksvake ferjesamband (under 100 000 passasjerar årleg) og delstrekningar til øyar og veglause samfunn på samband med over 100 000 passasjerar vart gratis frå 1. juli 2022. I statsbudsjettet for 2023 er det løyvd ytterlegare midlar slik at ferjesamband til øyar og veglause samfunn med over 100 000 passasjerar kan gjerast gratis frå 16. august 2023. Fylkeskommunane er takststyresmakt og vurderer innføringa av ordninga etter lokale omstende og prioriteringar. Statens vegvesen er i tildelingsbrevet for 2023 bede om å utarbeide eit kunnskapsgrunnlag om passasjer- og hurtigbåt for å kartleggje kostnaden ved å innføre tilsvarande ordningar for desse båtrutene.

Det er også ei ferjeavløysingsordning som legg til rette for ein alternativ bruk av ferjetilskot for fylkesvegferjer. Eit ferjeavløysingsprosjekt inneber at det blir bygd eit nytt vegsamband, vanlegvis ei bru eller ein undersjøisk tunnel med tilhøyrande vegnett, som erstattar eller kortar inn på eit ferjesamband. Fylkeskommunane kan delfinansiere slike prosjekt med midlane dei får for ferjesambandet gjennom utgiftsutjamninga i inntektssystemet. Det er Kommunal- og distriktsdepartementet som fastset storleiken og utbetalingslengda på ferjeavløysingsmidlane.

4.5 Effektive hamner og farleier

Effektive og sikre hamner og farleier er viktige for å leggje til rette for ein effektiv og konkurransedyktig sjøtransport, verdiskaping og busetjing langs kysten og utvikling av fiskeriavhengige kystsamfunn. Noreg har ein desentralisert hamne- og kaistruktur som sikrar tilgangen til sjøtransporttilbod for det kystnære næringslivet i Noreg. Kommunane har verkemiddel i plan- og bygningslova til å avgjere kva for areal som bør regulerast til hamneføremål. I mange tilfelle kan det vere føremålstenleg at næringsareal blir regulert i eller i direkte tilknyting til hamna. Statlege og regionale styresmakter kan påverke avgjerda på ordinært vis gjennom verkemidla i plan- og bygningslova dersom det er behov for det.

Regjeringa har gjeninnført eit statleg ansvar for fiskerihamnene. Bakgrunnen for dette er regionreforma, som medførte at fiskerihamneanlegga til Kystverket i Vestland, Rogaland, Agder, Vestfold og Telemark og Viken fylkeskommunar blei overført til desse fylkeskommunane etter avtale, med verknad frå 1. januar 2020. Dei andre fylkeskommunane gjekk ikkje med på ein avtale på dei vilkåra som gjaldt for dette. Konsekvensen har vore at Noreg ikkje har hatt ei heilskapleg fiskerihamneforvalting dei tre siste åra. Gjeninnføringa av det statlege ansvaret har skjedd i dialog med fylkeskommunane. Kystverket har på oppdrag frå Nærings- og fiskeridepartementet underteikna avtalar om tilbakeføring av fiskerihamneanlegg med alle fylkeskommunar som overtok dette ansvaret i 2020. Avtalane gjeld med verknad frå 1. januar 2023. Dette gjev Kystverket ansvar for statlege fiskerihamneanlegg som moloar og kaifrontar langs heile kysten.

Staten har etter hamne- og farvasslova ansvar for utbetring i alt farvatn. Konkrete prioriteringar av moglege prosjekt vert fylgde opp i nasjonal transportplan og dei årlege budsjetta. Kommunar og private har også høve til å utbetre innseglingar til eigne hamner.

Boks 4.1 Smart mobilitet for små transportmarknader

Små transportmarknader og låg etterspurnad i distriktsområde gjev eit skrinnare grunnlag for ordinære, kollektive transporttilbod. Mangel på kollektivtilbod gjer at ungdomar og andre utan bil er avhengige av skyss, eller vert utestengde frå å delta på aktivitetar og sosiale møteplassar.¹ Særleg ungdom er opptekne av at tilgjengeleg transport er viktig for trivsel og for å hindre utanforskap.²

Kollektivtransport er eit fylkeskommunalt ansvarsområde. Dei seinare åra har det fleire stader i landet vore døme på lokal utvikling av innovative, smarte mobilitetstilbod i distrikta. Bestillingstenester som «Heim for ein 50-lapp» viser at ein med enkle løysingar kan skape eit godt mobilitetstilbod for unge. Andre døme kan vere god innfartsparkering for bil og sykkel, som gjer det mogleg for fleire å nytte det eksisterande kollektivtransporttilbodet sjølv om det er eit stykke til busshaldeplassen, jernbanestasjonen eller hurtigbåtkaia. Statens vegvesen har nyleg gjennomført ei kartlegging av dei ulike tiltaka fylkeskommunane har sett i verk for å styrkje kollektivtilbodet i distriktsområda. Ulike former for bestillingstransport er eit satsingsområde for dei fleste fylkeskommunane i desse områda. Dei arbeider òg med betre samordning av ulike former for offentleg betalt transport, slik at ein kan få meir ut av ressursane og transportkapasiteten.

¹ NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

² Distriktssenteret (2021). 10 råd frå ungdommens distriktspanel. https://distriktssenteret.no/ungdommens-distriktspanel/.

4.6 Drosjetenester er ein viktig del av transporttilbodet

Drosje er ein viktig del av transporttilbodet, ikkje minst i distrikta der det ikkje alltid er gode transporttilbod til dei som ikkje køyrer eigen bil. Regjeringa vil sikre ei drosjenæring der kundane er trygge og sjåførane kan leve av arbeidet sitt. Regjeringa vil ha trygg pasient- og skuletransport og eit godt drosjetilbod i distrikta og vil derfor stanse frisleppet i drosjenæringa.

Det er fylkeskommunane som har verktøy for å sikre drosjetilbodet lokalt. Før endringane i drosjereguleringa i november 2020 var det fylkeskommunen som fastsette talet på løyve i løyvedistriktet, og som kunne avgjere at løyvehavarar skulle vere knytte til ein drosjesentral. Løyvehavarane hadde plikt til å halde løyvet i drift og sikre at det var tilgjengelege drosjer heile døgnet. Fylkeskommunane hadde også heimel for å stille krav til løyvehavarar og drosjesentralar for å sikre kvaliteten på tilbodet. Etter regelendringane i 2020 kan fylkeskommunane sikre drosjetilbodet gjennom å lyse ut kontraktar om drosjekøyring på stader og til tider der næringa ikkje tilbyr tilstrekkelege tenester på kommersielle vilkår. Fylkeskommunane kan gje einerett og eventuelle tilskot som kompensasjon for at tenestene vert utførte.

Regjeringa har i Hurdalsplattforma meldt at behovsprøvinga og plikta til å vere knytt til ein drosjesentral skal gjeninnførast. Stortinget har i oppmodingsvedtak i budsjetthandsaminga for 2023 bede om at regjeringa i løpet av 2023 kjem med naudsynte lov- og forskriftsendringar for å gjeninnføre driveplikt, avgrensing av talet på drosjeløyve og plikt til å vere knytt til ein drosjesentral. Regjeringa har sett ned eit utval som skal gjere ei heilskapleg vurdering av drosjenæringa, vurdere handlingsrommet etter EØS-avtalen og utarbeide framlegg til regulering på området. Det er viktig å sikre eit godt drosjetilbod i heile landet, særleg for sårbare grupper. Utvalet vil levere utgreiinga innan september 2023.

Med verknad frå 1. januar 2023 har Samferdselsdepartementet innført krav om obligatorisk taklykt på drosja og plikt til å dokumentere at taksameter er installert i drosja, og at drosja er riktig registrert i køyretøyregisteret. Samferdselsdepartementet har gjeninnført kravet om løyvegaranti for løyvehavaren frå same dato og fremja forslag for Stortinget om å gjeninnføre kravet om fagleg kompetanse. Føremålet med krava er mellom anna å sikre at løyvehavaren har tilstrekkeleg kunnskap og tilfredsstillande økonomisk evne til å stå ved forpliktingane sine, og å lette kontrollen med næringa. Krava skal medverke til ei seriøs drosjenæring.

Boks 4.2 Distriktsmobilen i Vevelstad

Vevelstad kommune i Nordland har etablert Distriktsmobilen, som er ei ordning for bestillingstransport organisert gjennom frivilligsentralen i kommunen. Nordland fylkeskommune finansierer hovuddelen av arbeidet, og kommunen tek ansvar for det administrative. Dette er eit tilbod som gjev innbyggjarane eit meir tilpassa og fleksibelt transporttilbod som er høgt verdsett, særleg av dei eldre i kommunen. Passasjerane betaler vanleg bussbillett. Ordninga har nokre regulatoriske utfordringar, mellom anna knytte til krav om køyresetel for sjåførane. Nordland fylkeskommune vurderer korleis tilbodet kan utviklast vidare, og om det kan utvidast til fleire kommunar.

4.7 Eit styrkt flytilbod i distrikta

Regjeringa vil redusere billettprisane og styrkje rutetilbodet på dei regionale FOT-rutene.[70] Dei regionale flyrutene er ein viktig del av samferdselstilbodet i distrikta. Det er mange som er avhengige av kortbanenettet, anten det er verksemder, pendlarar eller folk som skal treffe familie. Regjeringa vil redusere prisane for dei som bruker fly og kortbanenettet i kvardagen, og har vedteke ei auka satsing for å styrkje flyrutetilbodet i distrikta.

Luftfart er avgjerande for å sikre innbyggjarane i heile landet tilgang til helsetenester, utdanning og andre offentlege tenester. Det er viktig for effektive arbeidsreiser, privatreiser, frakt av post og tidskritiske varer og for utvikling av reiselivsnæringa. Noreg har eit omfattande nettverk av store, mellomstore og lokale lufthamner som det statlege selskapet Avinor AS eig, driv og utviklar. Staten kjøper ei rekkje flyruter i distrikta som ikkje kan drivast med eit tilfredsstillande rutetilbod på kommersielle vilkår. Det samla flyrutetilbodet i Noreg sørgjer for at alle delar av landet har effektive reisemåtar til sjukehus og andre offentlege tenester, til regionale senter og hovudstaden og til utlandet.

Der marknaden åleine ikkje gjev eit tilfredsstillande flyrutetilbod, kan Samferdselsdepartementet kjøpe flyrutetenester for å sikre eit godt flytilbod over heile landet. Desse flyrutetenestene vert kjøpte etter offentleg konkurranse mellom flyselskapa, og dei vert pålagde såkalla forpliktingar til offentleg tenesteyting (FOT) på flyruter, der det er krav til billettpris, kapasitet, frekvens og ruter. Flyrutekjøpet knyter seg i hovudsak til ruter til/frå Bergen og Oslo frå den nordlege delen av Vestlandet og internt i Nord-Noreg.

I FOT-utlysingane vil regjeringa gjennomføre fleire tiltak. For å gjere det lettare og billigare å reise langs kysten på Vestlandet og i Nord-Noreg vil regjeringa redusere billettprisane i FOT-utlysingane med avtaleoppstart i 2024. Billettprisane på FOT-flyrutene vert halverte frå 1. april 2024, og for helikopterruta Værøy–Bodø vert maksimal billettpris halvert frå 1. august 2024. Dette vil redusere avstandskostnadene for innbyggjarar og næringsliv som er avhengige av kortbanenettet. For å ta omsyn til ein mogleg vekst i etterspurnaden vil regjeringa auke krava til setekapasitet der talet på reisande er venta å stige mest.

For å sikre eit føreseieleg flyrutetilbod vil regjeringa ta flyruta Stord–Oslo inn i FOT-ordninga. Ruta vert ein del av utlysinga med avtaleoppstart 1. april 2024. Regjeringa vil også etablere ei ny FOT-rute mellom Kirkenes og Tromsø. Målet i Hurdalsplattforma om fleire avgangar vil regjeringa kome tilbake til i dei komande flyruteinnkjøpa, i fyrste omgang for avtaleperioden frå 1. april 2024 for FOT-rutene i Sør-Noreg og Nord-Noreg, og frå 1. august 2024 for helikopterruta Værøy–Bodø.

Regjeringa vil også leggje til rette for betre framkomst frå Helgeland og nordover. Det har over fleire år vore eit lokalt ynske om tidlegare landing i Bodø for rutene frå Helgeland, for å kunne gjennomføre dagsreiser til universitetssjukehuset i Tromsø. Vidare legg regjeringa opp til å styrkje transporttilbodet mellom Aust-Finnmark og Tromsø gjennom styrkte korrespondansekrav, færre krav til samband og ny FOT-rute mellom Kirkenes og Tromsø.

Geografisk berekraft er eit av dei fire berekraftsmåla i den nyleg framlagde stortingsmeldinga om ein berekraftig og trygg luftfart.[71] Dei andre berekraftsmåla rettar seg mot økonomi, klima, miljø og sosiale tilhøve. Geografisk berekraft er i luftfartsstrategien definert som at innbyggjarar og næringsliv i heile landet har god tilgang til lufthamner med eit tilstrekkeleg rutetilbod til ein akseptabel pris. Dei viktigaste verkemidla til regjeringa for å ta vare på og styrkje den geografiske berekrafta i luftfarten vil framleis vere å halde oppe eit statleg desentralisert lufthamnnett med mange små lokale lufthamner, kombinert med offentleg kjøp av flyrutetenester til og frå lokale lufthamner der det er behov for dette.

Boks 4.3 Interregprosjektet Green Flyway testar elfly og dronar

Luftfarten står overfor store utfordringar for å lykkast med grøn omstilling. Ikkje nokon plass i verda finst det i dag null- eller lågutsleppsfly som er godkjende og tilgjengelege for å trafikkere kommersielle flyruter. Eit etablert kortbanenett og relativt få passasjerar per flyging gjev Noreg ein unik posisjon for å vere med på å utvikle elektrifisering av luftfarten. Når teknologien er moden, vil låg- og nullutsleppsfly kunne medverke til å gjere luftfart til ei av dei mest miljøvenlege transportformene i Noreg.

Figur 4.1 Green Flyway testar elfly og dronar

Foto: Green Flyway

Det har vore svært få område der testing og utvikling av autonome luftfartøy er mogleg, og område der ein kan fly frå ein stad til ein annan, er endå sjeldnare. Prosjektet Green Flyway har lagt til rette for testing av elfly og dronar i luftkorridoren mellom Røros og Östersund. Gjennom å byggje opp teststasjonar med endepunkt i to ulike land, opna dei ein internasjonal testarena. Prosjektet gjer det mogleg å prøve ut luftfartstrafikk over lengre avstandar og i internasjonalt luftrom, og effektane kan på lengre sikt vere store. Arbeidet som er gjort ved flyplassane, vil også få ringverknader for andre flyplassar.

Prosjektet gjennomførte 18. februar 2020 verdas fyrste vinterflyging med elfly, med landing på Røros lufthamn. Som del av prosjektet prøvde Tine vinteren 2022 ut dronetransport av mjølkeprøver frå Haltdalen til laboratoriet ved meieriet på Heimdal. Prosjektet vert no vidareført gjennom ein avtale mellom droneoperatøren Aviant og St. Olavs hospital om å sende biologisk materiale (som blodprøver) til laboratorietesting med drone.

4.8 Utgreiing av transportsystemet i Nord-Noreg

Regjeringa vil arbeide vidare med konseptvalutgreiinga (KVU) om den framtidige utviklinga av transportsystemet i Nord-Noreg. Det vert lagt opp til at utgreiinga skal vere ferdig sommaren 2023. Transportsystemet i Nord-Noreg har utfordringar som er særskilde for denne landsdelen. Vintersesongen er særleg lang i nord, og på fjellovergangane er det krevjande å halde oppe god regularitet for vegtransporten. Landsdelen er kjenneteikna av lange avstandar og ein topografi som gjer transport med fly spesielt effektivt. KVU-en vurderer prinsipielle transportløysingar som skal leggje til rette for ein infrastruktur som bind landet meir effektivt saman, gjev god utnytting av ressursgrunnlaget i landsdelen og fremjar verdiskaping og regional utvikling. Samfunnstryggleik, beredskap og klimaomsyn vil òg vere sentrale tema i KVU-en.

Regjeringa har bede Jernbanedirektoratet om å gjennomføre ein KVU om Nord-Noregbana. Direktoratet skal vurdere ulike konsept på strekninga Fauske–Narvik–Tromsø, med mogleg sidebane til Harstad. Arbeidet skal vurderast i samband med Nordlandsbana og Ofotbana. Sentralt i utgreiinga står samfunnstryggleik og beredskap, klima, miljø og verdiskaping og bruk av ressursgrunnlaget i landsdelen. Utgreiinga skal vurdere konsekvensane for reindriftsnæringa og samiske interesser. Utgreiinga vil gje regjeringa viktig informasjon om framtidig utvikling og mogleg vidare planlegging av ny jernbaneinfrastruktur i Nord-Noreg. KVU Nord-Noregbana skal ferdigstillast i august 2023.

4.9 Ein forsterka digital grunnmur

Digital infrastruktur som mobilnett, breibandsnett og datasenter er avgjerande for å byggje landet i framtida. Det kan gje utvikling i offentlege og private tenester, eit meir innovativt, effektivt og miljøvenleg næringsliv og transportsystem, og samarbeid mellom aktørar over store avstandar. Regjeringa har som mål at alle husstandar og verksemder i Noreg skal ha tilgang til høghastigheitsbreiband.

Noreg er det landet i Europa som har den høgaste internettbruken blant innbyggjarane, og bruken av digitale tenester i kommunal sektor og innanfor helse, skatt og velferd er høg. Det same gjeld løysingar på tvers av sektorar og forvaltingsnivå, som Altinn og digital post. Ny teknologi gjev gode høve til desentralisering og styrking av busetnad og næringsutvikling i heile landet. For å lykkast med dette er det viktig med ein god digital grunnmur i botnen. Saman med dei digitale tenestene kan det leggje til rette for auka produktivitet, ny velferdsteknologi og teknologi for å redusere klimaavtrykket i ei rekkje næringar. Slik er teknologien viktig for å løyse nokre av dei største utfordringane samfunnet står overfor.

4.9.1 Alle skal ha tilbod om godt og framtidsretta breiband

Noreg har gode og sikre breibandsnett i internasjonal målestokk, og tilbodet er godt for landet sett under eitt. Men tilbodet er betre i byar og tettstader enn i distrikta. Regjeringa ynskjer derfor ei kraftig styrking av breibands- og mobildekninga i heile landet. Ein god digital infrastruktur kan ifylgje distriktsnæringsutvalet[72] kompensere for avstandsulempene i distrikta.

Figur 4.2 Dekning for breiband med ulike hastigheiter (husstandar)

Kjelde: Nasjonal kommunikasjonsmyndigheit

Skilnaden i tilbodet mellom byane og distrikta kjem av at det er så få kundar i distrikta at det er vanskeleg å forsvare investeringane i nett på kommersielt grunnlag. I spreiddbygde strok hadde meir enn 70 prosent av husstandane og verksemdene tilbod om høghastigheitsbreiband[73] per 30. juni 2022. Det var ein auke frå 66 prosent i fyrste halvår 2021, men likevel er skilnaden framleis for stor. I område utan kommersielt grunnlag for utbygging er det naudsynt med tilskot for å oppnå auka dekning. Regjeringa fordelte 362 mill. kroner til breiband i januar 2023. Fordelinga er basert på ein analyse av status for dekninga i 2022 og kva vidare utbygging vil koste i dei ulike fylka. Alle fylke fekk auka løyving samanlikna med 2022, og fylke med mange distriktskommunar og få innbyggjarar på store areal er i sterkare grad enn før prioriterte. Dette gjev ein klar distriktsprofil i fordelinga (sjå tabell 4.1). Fylkeskommunane har ansvar for forvaltinga av tilskota til breiband og har ei viktig oppgåve med å koordinere og planleggje bruken av midlane og sørgje for at kommunane tek aktiv del i planane.

Tabell 4.1 Fylkesvis fordeling av breibandstilskot

Fylkeskommune

2023 Løyving

Agder 

 16 164 838

Innlandet 

 69 626 686

Møre og Romsdal 

17 568 185

Nordland 

 41 917 732

Oslo 

 2 050 403

Rogaland 

 16 227 421

Troms og Finnmark 

 26 404 562

Trøndelag 

 49 100 943

Vestfold og Telemark 

 20 491 943

Vestland 

 33 151 627

Viken 

 69 981 507

Kjelde: Kommunal- og distriktsdepartementet

Regjeringa har som mål at alle husstandar og verksemder skal ha tilbod om breiband med minst 100 Mbit/s nedlastingshastigheit innan utgangen av 2025. Gjennomsnitt per fyrste halvår 2022 for norske privatabonnement var 268 Mbit/s, samanlikna med 47 Mbit/s ved utgangen av 2016. Historia har vist at det må vere kapasitet i netta før tenestene kan utviklast og innovasjonen kan skje.

4.9.2 God mobildekning i heile landet

Regjeringa arbeider for at alle skal ha tilgang til mobiltenester der dei bur, arbeider og ferdast, og der næringsliv og offentleg og frivillig sektor driv verksemd. Sjølv om situasjonen i Noreg er god samanlikna med dei fleste land i verda, har regjeringa som mål at mobildekninga skal verte endå betre, ikkje minst i distriktsområde med svakare dekning. Tilgang til velfungerande mobiltenester er viktig for busetjing og næringsverksemd i distrikta og for å sikre eit godt grunnlag for innovasjon og næringsutvikling i heile landet.

Noreg har svært godt utbygde mobilnett, trass i topografiske og klimatiske tilhøve som gjer utbygging og drift av mobilnett utfordrande og kostnadskrevjande. Netta er i verdsklasse med tanke på tenestekvalitet og utbreiing. Auka konkurranse i mobilmarknaden gjennom framvekst av ein tredje mobilnettilbydar gjev høgt investeringsnivå og stor utbygging. Resultatet er auka dekning og kapasitet, eit breiare tenestetilbod og redusert sårbarheit i den digitale grunnmuren.

Basisdekninga for fjerde generasjons mobilnett (4G) er svært god. Nesten alle bustader har utandørs 4G-dekning med handhalden mobiltelefon.[74] Det skjer ei rask utbygging av femte generasjons mobilnett (5G). Frå fyrste halvår 2021 til fyrste halvår 2022 har landsdekninga auka frå å gjelde 23 prosent til å gjelde 81 prosent av folkesetnaden.[75] For 5G er skilnadene mellom by og land førebels større enn for 4G. Dekninga for tilgang til mobildatahastigheit på 100 Mbit/s over 5G-netta er estimert til 53,4 prosent for tettbygde strok og 6,5 prosent for spreiddbygde strok.

Vinnarane av auksjonen av 5G-frekvensar i september 2021 – Altibox, Ice, Telenor og Telia – fekk rabatt på provenyet dei skulle betale for frekvensressursane, mot ei plikt til å byggje ut nett og etablere fast trådlaust breiband med datahastigheit på minst 100 Mbit/s til identifiserte bygg som mangla eit slikt tilbod. Tiltaket kan utløyse investeringar i mobilnett for minst 560 mill. kroner og vil kunne styrkje den vanlege mobildekninga. Tiltaket rettar seg mot tusenvis av husstandar og næringsbygg som ligg i spreiddbygde strok, og har ein klar distriktsprofil. Forpliktinga skal oppfyllast innan 1. juli 2025.

Det er gjennomført ei kartlegging av manglande mobildekning (såkalla dekningshol) langs det norske riksvegnettet. Dette arbeidet vert sett i samanheng med at det i ein frekvensauksjon i 2019 vart definert dekningskrav langs europavegnettet og kystvegen frå Mo i Rana til Bodø. Dette førte til at Telenor tok på seg å utbetre dekninga langs desse vegstrekningane innan utgangen av 2025. Resultata av dette omfattande kartleggingsarbeidet vil danne grunnlag for forslag til korleis dekningshol langs riksvegnettet kan tettast i framtida.

Det er òg sett i verk tiltak for styrkt tilgang til mobiltenester for togreisande, og dei skal realiserast i fyrste seksårsperiode i inneverande NTP. Utvida nettdekning langs jernbana gjev auka verdiskaping gjennom betre utnytting av reisetid. Telia har i samband med frekvensauksjonen forplikta seg til å styrkje dekninga for mobilt breiband langs jernbanestrekningane Skien–Oslo S, Lillehammer–Oslo S, Halden–Oslo S, Stavanger–Egersund–Kristiansand, Melhus–Trondheim–Steinkjer og Flåmsbana. Kravet skal innfriast innan utgangen av 2025.

I tillegg til god dekning er det viktig med valfridom og prisar som gjer det mogleg å ta i bruk tenestene. Regjeringa er oppteken av å styrkje konkurransen. Nasjonal kommunikasjonsmyndigheit har ei viktig oppgåve med å leggje til rette for konkurranse og rimelege prisar i marknaden for fast og mobilt breiband.

4.9.3 Datasenter er ein del av den digitale grunnmuren

Det er viktig å styrkje datalagrings- og prosesseringskapasiteten i heile landet. Digitalisering og digital innovasjon handlar i stor grad om betre utnytting av data basert på innhenting, deling og vidareforedling av stordatasett, til dømes gjennom tinginternettet,[76] sensorikk, tungrekning, kunstig intelligens og maskinlæring. Betre utnytting av data er sentralt for grøn omstilling og vekst. Alle digitale tenester vert i dag køyrde frå datasenter, og digitale løysingar som kan bidra til å kutte utslepp og til grøn industriutvikling, er avhengige av datasentertenester. Datasenter kan medverke til energieffektivisering ved at datalagrings- og prosesseringsbehov til fleire verksemder kan dekkjast gjennom eit enkelt og meir energieffektivt anlegg. Datasenter gjer digitalisering mogleg og medverkar slik til effektivisering av andre næringar og offentlege tenester. Datasenter genererer også store mengder overskotsvarme som kan gjenbrukast til andre føremål, og etablering av datasenter kan inngå i ein større samanheng der overskotsvarmen vert gjenbrukt til nytte for husstandar eller næringsverksemd der dette er samfunnsøkonomisk lønsamt.

Datasenternæringa har vakse kraftig i Noreg dei siste åra, og mange av datasentera er lokaliserte i distrikta. Regjeringa meiner at datasenteretableringar kan medverke til å styrkje næringsutvikling og eksisterande næringsverksemd, og vil at datasenternæringa skal ha gode vilkår for vekst i Noreg. Regjeringa meiner at det er viktig med betre oversikt over og kontroll med næringa, og at etableringar skal gjennomførast på ein måte som skaper gode synergieffektar i vertskommunen. Regjeringa har i ny ekomlov føreslått å innføre krav om forsvarleg tryggleik i datasenter og ei registreringsplikt for datasenteraktørar i Noreg, slik at aktøren må opplyse kor stor prosentdel av kraftforbruket som skal brukast til utvinning av kryptovaluta. Regjeringa er også i gang med å revidere og vidareutvikle den nasjonale datasenterstrategien, mellom anna som fylgje av den tryggleikspolitiske situasjonen og situasjonen i kraftmarknadene. I tillegg har regjeringa utarbeidd ein rettleiar som skal gjere det enklare for kommunane å vurdere kva som er ei føremålstenleg avgjerd når ein datasenteraktør ynskjer å etablere seg i kommunen. Datasenter med anonym utleige kan misbrukast av kriminelle og statlege aktørar. Regjeringa vil greie ut aktuelle tiltak for å avdekke og motverke utleige og bruk av datasenter til kriminelle og sikringstrugande føremål.

4.9.4 Tryggleik og sikre nett

Tilgang til mobil- og breibandsnett med god dekning legg til rette for digitalisering i alle delar av samfunnet. Det har mange positive sider og medverkar til effektivisering, verdiskaping og auka produktivitet, men skaper òg nye typar sårbarheiter. God tryggleik og beredskap i nett og tenester er derfor viktig.

Det er kommersielle aktørar som byggjer mobil- og breibandsnett i Noreg. Det vert stilt krav om forsvarleg tryggleik gjennom lover og forskrifter, mellom anna ekomlova og tryggleikslova, som styresmaktene fylgjer opp med tilsyn, pålegg og rettleiing. I 2022 oppretta regjeringa Strategisk tryggleiksforum, som samlar toppleiarar i teleselskap som er underlagde tryggleikslova, for å planleggje øvingar og diskutere tryggleik og beredskap på strategisk nivå.

I nokre område med færre husstandar og kundar er det ikkje bygd nett med tilstrekkeleg overlapping og alternative føringsvegar. Det gjer at folk og verksemder i slike område kan oppleve hyppigare og meir langvarige bortfall av digitale tenester enn det som er tilfellet i sentrale strok. Regjeringa gjev derfor tilskot til auka digital tryggleik og beredskap i distrikta.

Det vert gjennomført tiltak i fleire regionar for å redusere sårbarheitene gjennom alternative digitale føringsvegar og utbetring av sårbare punkt i infrastrukturen. Regjeringa har fylgt opp tiltak for nær 70 mill. kroner i Finnmark og sett i verk tiltak for 50 mill. kroner i Troms. I 2023 vil regjeringa bruke 25 mill. kroner på å styrkje den digitale infrastrukturen i Nordland. Regjeringa vil halde fram dette arbeidet og har bede Nasjonal kommunikasjonsmyndigheit om å gjennomføre analysar for andre relevante distrikt.

Staten påla i 2014 mobilnetteigarane å ha 2–4 timar reservestraum i mobilnetta i heile landet. Kommunar som er sårbare for ekstremvêr og andre hendingar får i programmet Forsterka ekom forsterka mobilberedskapen ytterlegare med tre døgn reservestraum og alternative føringsvegar inn til basestasjonane. Dette gjer at innbyggjarane og lokal kriseleiing kan vere trygge på at dei har eit område i kommunen der dei kan kommunisere, også ved langvarig straumbrot. Så langt har det vore løyvd midlar til forsterking i meir enn 80 kommunar, og i 2023 gjev regjeringa midlar til utbygging i nye kommunar, slik at meir enn 90 kommunar vil få forsterka ekom.

Sjøfiberkablar er avgjerande for å sikre digital dekning for fleire distriktsområde. Nasjonal kommunikasjonsmyndigheit har gjeve tilskot til infrastruktureigarar for å setje i verk tiltak som styrkjer tryggleiken for sjøfiberkablar. Det vert i 2023 sett i verk tiltak for 43 mill. kroner for å auke tryggleiken og beredskapen for undersjøisk digital infrastruktur som understøttar norsk olje- og gassproduksjon. I tillegg vidarefører regjeringa arbeidet med å styrkje samarbeidet mellom ekom- og kraftsektoren.

5 Ein aktiv næringspolitikk for heile landet

Føresetnadene for næringsverksemd varierer mellom ulike delar av landet. Noreg treng næringar som gjev landet verdiskaping og eksportinntekter, som gjev arbeidsplassar og skatteinntekter til kommunane, og som tek klimaomsyn og nyttar ressursane på ein berekraftig måte. Landet treng utdanning som kvalifiserer folk til dagens og framtidas næringsliv, og infrastruktur som legg til rette for velfungerande arbeidsmarknader, transport og digitale løysingar.

Noreg er rikt på menneskelege ressursar og naturressursar. Regjeringa fører ein aktiv og framtidsretta næringspolitikk for å leggje til rette for aktivitet i heile Noreg. Ressursbaserte næringar er ein sentral del av norsk økonomi og har over tid gjeve grunnlag for store inntekter og positive ringverknader for lokalsamfunn og for Noreg som nasjon. Desse næringane er viktige for sysselsetjing, verdiskaping og busetjing i distrikta. Næringane skaper ringverknader gjennom tilknytt industri, lokale innkjøp, forsking og utvikling og gjennom samarbeid med utdanningssektoren.

Fordi naturressursane er spreidde, vil gjerne arbeidsplassane òg liggje spreidd. Verdiskaping basert på berekraftig utnytting av naturressursar må kome lokalsamfunna der verdiane ligg, til gode. Regjeringa vil derfor sikre at lokalsamfunn som stiller naturressursane sine til disposisjon for utbygging, får meir igjen for det og vert sikra ein rettmessig del av verdiskapinga.

Gjennom planlegging og verkemiddelbruk har kommunane og fylkeskommunane ei sentral rolle i å leggje til rette for næringsutvikling. Ein aktiv offentleg innkjøpspolitikk kan leggje til rette for å skape lokale og regionale ringverknader.

Gjennom eit grønt industriløft vil regjeringa leggje til rette for kutt i klimagassutslepp, fleire arbeidsplassar og auka verdiskaping basert på lange verdikjeder i Noreg. Strategiske investeringar, samordning av tiltak på tvers av sektorar og etablering av ny industri som privat sektor kan utvikle vidare, er viktig. Denne industriutviklinga vil gje store moglegheiter i distrikta.

Privat eigarskap og initiativ er sentralt for utvikling av næringslivet. Regjeringa vil føre ein politikk som byggjer opp under og styrkjer grunnlaget for å etablere, drive og vidareutvikle eiga verksemd.

5.1 Forvalting av naturressursar skal kome fellesskapet til gode

Framsynte folkevalde har sørgd for at rikdomen frå dei felles naturressursane våre i stor grad hamnar hos fellesskapet, mellom anna gjennom skattlegging av vasskraftproduksjon og petroleumsnæringa og offentleg eigarskap.

Prinsippet om at fellesskapet skal ha ein del av avkastinga ved å nytte naturressursane til fellesskapet, har tent Noreg godt. Utan dette ville vi i dag ikkje hatt Statens pensjonsfond utland. Også skattlegginga av vasskraftverk har medverka til store skatteinntekter til staten og kommunesektoren, ikkje minst den siste tida. Det har vore brei semje om at ein stor del av grunnrenta frå petroleums- og kraftnæringa skal gå til fellesskapet. Ekstraordinært høg avkasting (grunnrente) gjev skatteevne, og skattlegging av grunnrente verkar derfor omfordelande. Ein riktig utforma grunnrenteskatt verkar nøytralt på investeringane. Det vil seie at verksemd som er lønsam før grunnrenteskatt, også vil være lønsam etter grunnrenteskatt. For stadbundne grunnrentenæringar er det mogleg å ha eit høgt skattenivå utan at investeringar vert flytta ut av landet.

I Hurdalsplattforma er regjeringa tydeleg på at lokalsamfunn og fellesskapet bør få ein rettferdig del av verdiane som vert skapte ved å utnytte naturressursane til fellesskapet. Vertskommunar for vasskraft skil seg ut ved at dei får ein stor del av skatteinntektene i sektoren. Dei siste åra har også vertskommunar for havbruk fått store inntekter frå sal av havbruksløyve og produksjonsavgift. Kommunane kan også skrive ut eigedomsskatt innanfor rammene av eigedomsskattelova.[77]

Til liks med petroleums- og vasskraftressursane er sjø- og vindkraftressursar skatteobjekt som ikkje kan flyttast, og som bør utnyttast i ei tid då mange skattegrunnlag vert meir mobile. Regjeringa varsla i statsbudsjettet for 2023 at ho vil innføre grunnrenteskatt på havbruk og vindkraft på land. Ein sentral del av forslaget er at lokalsamfunn som stiller naturressursar til disposisjon, skal sikrast ein del av grunnrenta. Forslag til grunnrenteskattar på havbruk og vindkraft på land har vore på høyring. I Prop. 78 LS (2022–2023) la regjeringa fram lovforslag om grunnrenteskatt på havbruk med ein effektiv skattesats på 35 prosent og eit botnfrådrag på 70 mill. kroner. Det vart òg føreslått ein auke i produksjonsavgifta til 90 øre per kilo frå 1. juli 2023. Regjeringa har vidare føreslått å auke den delen vertskommunar og -fylkeskommunar får av inntektene frå sal av ny løyvekapasitet, frå 40 prosent til 55 prosent. Dessutan har regjeringa føreslått at kommunesektoren skal få inntekter tilsvarande halvparten av provenyet frå grunnrenteskatten. Det skal sikrast ved å gje ei ekstraløyving til kommunesektoren i år der grunnrenta er høg. Saken vart handsama i Stortinget 31. mai 2023 med vedtak om ein effektiv skattesats på 25 prosent, og innretning og fordeling elles som foreslått av regjeringa.

Eit høyringsnotat om grunnrenteskatt for landbasert vindkraft vart sendt ut 16. desember 2022 med frist 15. mars 2023. I høyringsnotatet var det i utgangspunktet lagt opp til at grunnrenteskatten skulle få verknad frå 2023, men det vart omtalt at dette skulle vurderast nærare. I lys av mellom anna innspel frå høyringa og tidsomsyn tek regjeringa no sikte på å gjere framlegg om grunnrenteskatt på landbasert vindkraft for Stortinget i løpet av haustsesjonen 2023, med verknad frå inntektsåret 2024.

5.2 Distrikta står sentralt i det grøne skiftet

Mange av klimagassutsleppa kan reduserast gjennom løysingar i og frå industrien. I tråd med måla i Parisavtalen skal Noreg innan 2030 kutte minst 55 prosent av dei norske klimagassutsleppa samanlikna med utslippsnivået i 1990. Regjeringa vil gjennom eit grønt industriløft arbeide for utvikling av reine energikjelder, mellom anna ved å utvikle og ta i bruk teknologi for karbonfangst og -lagring. Regjeringa vil arbeide for det grøne skiftet gjennom gode rammevilkår og målretta risikoavlasting og ved å bruke den statlege innkjøpsmakta for å leggje til rette for grøne aktørar.

Eit grønt skifte kan gje store positive ringverknader for Distrikts-Noreg. Her finst ressursar som er viktige for å gjennomføre regjeringa sitt vegkart for grønt industriløft. Norske industrimiljø har særleg spisskompetanse innanfor olje og gass, fornybar energi, metallurgi, prosess- og vareproduksjon og maritim og marin sektor. Kompetanse og kapasitet i eksisterande næringar er viktig for å utvikle nye næringar. Kombinasjonen av store fornybare ressursar og industriell, teknologisk og vitskapleg kompetanse gjev Noreg gode føresetnader for å lykkast i den grøne omstillinga.

Innovasjonsprosjekt på norsk sokkel gjev ringverknader og kompetanseutvikling til næringar over heile landet. Leverandørindustrien til petroleumsnæringa har ein sterk posisjon internasjonalt og medverkar til verdiskaping og industriutvikling i distrikta. Industrien har i fleire år vore i omstilling, med stor merksemd på fornybar energi og lågkarbonløysingar. Særleg havvind har mange fellestrekk med offshore petroleumsverksemd. Leverandørindustrien vil derfor vere viktig i arbeidet med grøn omstilling.

Regjeringa vil leggje til rette for god dialog med fylkeskommunane og regionale aktørar om arbeidet med grønt industriløft, slik at den samla innsatsen støttar opp om regionale potensial og føremonar. Regjeringa har også oppretta eit dialogforum for batterikommunar. Føremålet er å leggje til rette for ein meir effektiv dialog og erfaringsutveksling mellom vertskommune og dei aktuelle fylkeskommunane, statsforvaltarane, departementa og etatane. Det er etablert gode samarbeid mellom fylkeskommunen, Innovasjon Noreg, Siva og Noregs forskingsråd i alle fylke, og det vert jobba i regionale partnarskap for regional næringsutvikling. Regjeringa har starta arbeidet med å utvikle regionvekstavtalar som eit nytt verktøy i distrikts- og regionalpolitikken (sjå kap. 5.8), og det er allereie innleidd dialog om avtalar med Nordland og Rogaland fylkeskommunar. Avtalane vil mellom anna kunne vere verktøy for grøn omstilling og næringsutvikling i ulike delar av landet.

Boks 5.1 Green Yard Kleven

Skipsverftet Green Yard Kleven i Ulsteinvik tilbyr nybygg, reparasjonar, ombygging og resirkulering av fartøy og er det einaste livsløpsverftet i Noreg. Green Yard Kleven tilbyr alle typar verftstenester, også spesialoppdrag for skipsinteriør og hybridisering av skip. Verftet har stor kapasitet for robotisert stålproduksjon. Verftet finn gode løysingar i samarbeid med reiaren når noko skal byggjast eller endrast om bord i fartøyet. Verftet står i ein lang skipsbyggjartradisjon og har god leveringspresisjon.

Alt arbeid vert gjort med ein sterk miljøprofil, med vektlegging av restverdiar og gjenbruk i aktuelle prosjekt. Verftet er ISO-sertifisert innanfor miljø og kvalitet. Green Yard Kleven held til i Ulsteinvik, midt i den maritime klyngja på Søre Sunnmøre. Verftet er saman med systerverftet Green Yard Feda i Kvinesdal ein del av Green Yard Group. Green Yard Feda er det einaste verftet i verda som gjennomfører resirkulering av skip innandørs. I tillegg tilbyr Green Yard Feda verftstenester og riggservice. For begge verfta står utvikling av berekraftige tenester og arbeidsmetodar sentralt.

Figur 5.1 Green Yard Feda tilbyr verftstenester og riggservice.

Foto: Green Yard Feda

5.2.1 Vegkart for grønt industriløft

Eit grønt skifte kan gje store ringverknader for Distrikts-Noreg. Her finst ressursar som er viktige for å gjennomføre regjeringas Vegkart for grønt industriløft. Vegkartet frå juni 2022 har som mål å gjere Noreg til ein grøn industri- og energigigant basert på våre naturressursar, kunnskapsmiljø, industrielle kompetanse og historiske føremonar. Vegkartet inneheld i alt 100 tiltak og omfattar satsingsområde som byggjer på ressursar og kompetansemiljø i heile landet: havvind, batteri, hydrogen, CO₂-handtering, prosessindustri, maritim industri, skog- og trenæringa og bioøkonomi. Dette er distriktsnæringar med viktige bidrag til grøn omstilling. Næringane legg til rette for berekraftig produksjon i framtida, og det er venta stor vekst i etterspurnaden etter berekraftige produkt i åra framover.

Havvind har gode føresetnader for vekst i ein marknad der etterspurnaden etter fornybar kraft veks raskt. Dette gjev nye moglegheiter for norsk leverandørindustri. Globalt har etterspurnaden etter batteri auka sterkt. Batteri er ein kjerneteknologi i det grøne skiftet, og i Noreg kan batteri produserast med låge utslepp og på ein effektiv måte, noko som gjev gode føresetnader for verdiskaping og arbeidsplassar i distrikta. I juni 2022 lanserte regjeringa Noregs fyrste batteristrategi[78] for å utvikle ei samanhengande og lønsam batteriverdikjede. Hydrogen produsert med ingen eller låge utslepp er ein energiberar med stort potensial til å redusere klimautslepp frå fleire sektorar. Regjeringa vil gjennom støtte til FoU, infrastruktur og krav i offentlege innkjøp stimulere til parallell utvikling av produksjon, distribusjon og bruk av hydrogen, og over heile landet er fleire prosjekt i startfasen. CO₂-fangst og -lagring kan redusere utslepp frå fleire industriprosessar, og regjeringa vil vidareføre satsinga på teknologiutvikling. Kompetanse frå petroleumsverksemda er viktig for å utvikle CO₂-lagring på norsk kontinentalsokkel.

Norsk maritim industri ligg i front i omstillinga til låg- og nullutsleppsfartøy og skaper verdiar nasjonalt og i mange lokalsamfunn. For å stimulere til auka aktivitet og ringverknader i samfunnet vil regjeringa greie ut det rettslege handlingsrommet innanfor EØS-avtalen for å plassere offentlege oppdrag hos norske verft. Som ein del av utgreiinga har det på oppdrag frå Nærings- og fiskeridepartementet vorte utarbeidd ein ekstern rapport om moglegheitene for å stille krav i offentlege innkjøpsprosessar som kan medverke til at norske verft effektivt kan konkurrere om desse oppdraga.

Prosessindustrien har fleire verksemder som er verdsleiande i sin bransje på klima- og ressurseffektivitet, og som har eit stort potensial for auka verdiskaping i heile landet. Noreg har store bioressursar som kan gje grunnlag for auka verdiskaping og nye arbeidsplassar, gjennom berekraftig skogbruk, foredlingsindustri og utnytting av restråstoff frå mellom anna marin sektor. Bruk av tre i bygg har stort marknadspotensial, og det er aukande etterspurnad etter berekraftig produsert biodrivstoff, cellulose og andre treforedlingsprodukt. Det statleg eigde investeringsselskapet Investinor har øyremerkt 500 mill. kroner til investeringar i skog- og trenæringa.

Mineralnæringa er i stor grad lokalisert i distrikta. Næringa vil spele ei viktig rolle i det grøne skiftet, og gjev grunnlag for berekraftig økonomisk vekst og nye arbeidsplassar. Regjeringa vil leggje til rette for utvinning av kritiske mineral, og planlegg å leggje fram ein mineralstrategi.

5.2.2 Statleg kontaktpunkt for store industrietableringar i nord

Det er store investeringsprosjekt under planlegging i fleire delar av landet. Store industrietableringar krev tilrettelegging og handling frå mange ulike aktørar, både offentlege og private. Investeringane kan utfordre den sektoriserte staten, ved at mange avgjerder må samordnast i tid og trekkje i same retning. Kommunane kan finne det vanskeleg å få ein samla og målretta dialog med staten om utfordringar og behov lokalt.

Fleire av dei aktuelle industriprosjekta er store og det er lange byggjeperiodar. Det skal rekrutterast kompetent personell. Nyetableringane vil truleg rekruttere frå eksisterande næringsliv og skape kompetansebehov også der. Tilflyttarar treng bustader og medflyttarar skal ha arbeid, gå på skule og få kommunale tenester. Store private investeringar kan gjere det naudsynt med offentlege investeringar i infrastruktur. Utbyggingane må ta godt omsyn til klima, natur og miljø. For at etableringane skal gje positive lokale verknader, krev det innsats frå mange ulike offentlege aktørar, koordinert og på same stad.

Regjeringa vil vurdere om det er føremålsteneleg å etablere eit statleg kontaktpunkt for store industrietableringar i Nord-Noreg. Det er allereie oppretta eit dialogforum for batterikommunar.

5.3 Meir kraft, meir nett og meir effektiv bruk av kraft

God tilgang på rein og rimeleg kraft har i tiår vore ein viktig føremon for norsk industri. Regjeringa vil at dette også i framtida skal vere ein føremon for industrien. Elektrifisering og utvikling av ny grøn industri kan innebere at nytt stort forbruk vert etablert raskt. Regjeringa vil leggje til rette for fornybar kraft og nettkapasitet gjennom ny kraftproduksjon, energieffektivisering og utvikling av nettet.

Det er mange planar om elektrifisering og ynske om ny grøn industri i distrikta. Derfor treng vi å få raskt på plass meir nett. Samstundes er nye kraftleidningar ofte omfattande tiltak som kan vere konfliktfylte og innebere store naturinngrep. Det er viktig med gode demokratiske prosessar i handsaminga av desse sakene.

Regjeringa vil leggje til rette for at kapasiteten i straumnettet vert forsterka i heile landet, og at konsesjonshandsamingstida vert korta ned. Straumnettutvalet leverte sin rapport til regjeringa juni 2022.[79] Utvalet tilrår ei rekkje tiltak, med mål om å korte ned tida det tek å utvikle og konsesjonshandsame nye nettanlegg, for å sikre ei samfunnsøkonomisk utvikling av straumnettet og for å styrkje prosessen for tilknyting til straumnettet. Som oppfylging av tilrådingane har regjeringa sett i gang fleire tiltak for å få raskare nettutbygging og betre utnytting av nettet, og regjeringa har styrkt energistyresmaktene. For å redusere køen av konsesjonssaker og leggje til rette for ei effektiv handsaming av nye konsesjonssøknader, er sakshandsamingskapasiteten i Noregs vassdrags- og energidirektorat (NVE) vesentleg styrkt. Arbeidet NVE gjer med digitalisering av konsesjonsprosessane og kraftsystemutgreiingar som vert brukte til planlegging av straumnettet, er også styrkt.

Regjeringa publiserte i april 2023 Regjeringens handlingsplan for raskere nettutbygging og bedre utnyttelse av nettet. Med dette vert det teke fleire viktige grep for å medverke til raskare konsesjonshandsaming hos styresmaktene, meir effektiv tilknyting til straumnettet og betre utnytting av nettkapasiteten i dag. Eit konkret tiltak for raskare konsesjonshandsaming er å auke grensa for når eit nettselskap må melde nye 132 kV kraftleidningar, frå 15 km til 50 km. Nettselskapa kan i slike tilfelle gå rett på konsesjonssøknad utan å melde prosjektet fyrst. Samstundes skal nettselskapa få velje om dei vil melde slike leidningar dersom dei til dømes ser at ein kraftleidning kan føre til fleire konfliktar.

NVE har i tillegg vidareutvikla eit hurtigspor for konsesjonshandsaming av små og enkle saker. Hurtigsporet inneber at søknader vert handsama raskt og får høg prioritet. NVE har oppdatert rettleiarar for å få betre kvalitet på konsesjonssøknadene og er i gang med å utarbeide ein sektorrettleiar for samfunnsøkonomisk analyse av nettanlegg. Dette er for å heve kvaliteten på dei samfunnsøkonomiske analysane og for å utarbeide ein felles metodikk i bransjen.

Nokre av tiltaka som blir varsla i handlingsplanen er ei tydeleggjering av føringar for korleis nettselskapa skal fordele kapasitet til aktørar. I dei nye kriteria for tildeling av nettkapasitet som skal inn i forskrift, vil prosjekt med stor grad av gjennomføringsevne få prioritet. I tillegg til gjennomføringsevne skal også bruk av kapasiteten (tidspunkt og volum) og tidspunkt for førespurnaden vektleggjast. Dersom to prosjekt vert vurderte likt med omsyn til gjennomføringsevne og framdrift, legg regjeringa til grunn at eksisterande verksemd skal prioriterast.

«Vanleg forbruk», som hushald, mindre næringar og forbruk til naudsynte samfunnsfunksjonar, skal ikkje risikere å ikkje få tilknyting til straumnettet som fylgje av manglande kapasitet i regional- og transmisjonsnettet. Regjeringa vil gje nærare føringar om kva som skal inngå i omgrepet «vanleg forbruk». Regjeringa vil vurdere ytterlegare verkemiddel, mellom anna endringar i anleggsbidragsreglane, innføring av reservasjonsgebyr og andre prissignal som kan medverke til å sikre god allokering av tilgjengeleg nettkapasitet.

Regjeringa sette ned Energikommisjonen i februar 2022, og den overleverte sin rapport i februar 2023.[80] I utgreiinga går kommisjonen gjennom fleire tilhøve ved det norske kraftsystemet. Kommisjonen meiner den langsiktige utviklinga på energiområdet er prega av fleire usikre moment, særleg det som driv forbruksveksten i åra fram mot 2030 og 2050. Hovudvurderinga er at Noreg treng ei stor satsing på kraftproduksjon, nettutvikling og energieffektivisering. Kommisjonen har vurdert potensial og utfordringar knytte til dette. Eit fleirtal i kommisjonen meiner Noreg må oppskalere kraftproduksjonen med 40 TWh innan 2030 og gjennomføre energieffektiviseringstiltak tilsvarande 20 TWh. For å nå desse måla føreslår kommisjonen fem hovudkategoriar av tiltak: for ein meir effektiv og fleksibel energibruk; fjernvarme, bioenergi og varmepumper; auka kraftproduksjon; raskare og betre saksgang; og auka nettkapasitet.

Energieffektivisering er viktig for kraftsystemet. Elektrifiseringa av samfunnet og etablering av ny grøn industri vil auke kraftbehovet og føre til ein meir krevjande kraftbalanse i tida framover. Energieffektivisering kan medverke til betre kraftbalanse og redusere behovet for auka kraftproduksjon, effektutvidingar og meir straumnett. Verknaden av energieffektivisering er ofte størst om vinteren, når presset på kraftsystemet er størst og prisane er høgast. Energieffektiviseringstiltak vil ofte kunne gjennomførast raskare enn utbygging av ny kraftproduksjon og nytt straumnett.

Rapporten frå Energikommisjonen har vore på høyring fram til mai 2023. Regjeringa har allereie sett i verk fleire av tiltaka kommisjonen fremjar. Mellom anna har regjeringa opna opp konsesjonshandsaminga for vindkraft på land og lyst ut fyrste fase av Sørlege Nordsjø II og Utsira Nord. Ei lovfesting av ansvaret produsentane har for å medverke til forsyningstryggleiken, er ein sentral del av styringsmekanismen regjeringa føreslo i januar 2023, og ei konkret tilråding frå Energikommisjonen. Regjeringa arbeider òg med ein handlingsplan for energieffektivisering i alle delar av norsk økonomi som vil verte presentert seinast saman med statsbudsjettet hausten 2023. Den vidare oppfylginga av rapporten frå Energikommisjonen vil regjeringa sjå i lys av høyringsinnspela etter høyringsfristen.

Boks 5.2 Smart Senja

Senja er lokalisert i enden av kraftnettet, med eit relativt stort forbruk av straum på grunn av stor utvikling i næringslivet på øya. Det har vorte etablert anlegg med avansert robotikk i prosesseringa av fisk, og desse anlegga treng ikkje berre kraft, men også stabil spenning. Reiselivsnæringane er i vekst, og med det fylgjer eit aukande kraftbehov. Kapasiteten i det eksisterande straumnettet er sprengd, og nettet kan ikkje støtte auka forbruk. Ny overføringslinje er planlagd, men vil ta tid å få på plass. Det er periodar med mange feil i nettet, spesielt når det er dårleg vêr.

Det er derfor naudsynt med smarte løysingar som kan gje meir stabil kraftsituasjon i påvente av ny linje. I prosjektet Smart Senja vert det brukt fleksibelt forbruk gjennom aktivt å styre belastingar som kjøleanlegg i industrien og varmtvasstankar hos hushald. Slik kan ein flytte forbruk til tider då nettet er mindre pressa. Prosjektet har òg installert to batteri i distribusjonsnettet. Batteriet på Husøy er det største i landet. Batteria vert ladde når det er ledig kapasitet i nettet, og gjev spenningsstøtte og leverer ekstra effekt lokalt i timane med høg belasting. Prosjektet greier ut potensialet for lokal energiproduksjon, som solkraft og vindkraft.

Smart Senja er eit samarbeidsprosjekt mellom nettselskapet Arva, Universitetet i Tromsø, teknologiverksemder, innbyggjarar og næringsliv på Nord-Senja, med støtte frå Enova. Prosjektet utviklar ny teknologi og kunnskap lokalt. Målet er, i tillegg til å løyse dei lokale utfordringane, å identifisere og utvikle løysingar som kan ha nytte andre stader i landet og globalt. Partnarar i prosjektet er Arva AS (prosjektleiar), Br. Karlsen, Nergård AS, Tromskraft Produksjon AS, Ishavskraft, UiT Noregs arktiske universitet, Enfo, Nodes AS, Powel AS, Rolls-Royce Solutions Berlin GmbH og Solbes AS.

Figur 5.2 Noregs største batteri vart heist på plass på Husøy i november 2021.

Foto: Johannes Fjell Hojem/Smart Senja

5.3.1 Planlegging og utbygging av vindkraft på land

Regjeringa har igjen opna for konsesjonshandsaming av vindkraft på land der vertskommunane samtykkjer til dette. Regjeringa jobbar no med å innlemme planlegging av vindkraftanlegg i plan- og bygningslova. Dette vil gje kommunane større formell styresmakt over arealbruken i vindkraftsaker. Det er fremja ein lovproposisjon om endringar i energilova og plan- og bygningslova som inneber at vindkraftanlegg må greiast ut i områderegulering etter plan- og bygningslova før ein kan gje konsesjon etter energilova. Slik områderegulering skal vere overordna, og detaljane i utforminga av vindkraftanlegget skal greiast ut i konsesjonsprosessen etter energilova. Kommunane kan be utbyggjarar om å utarbeide utkast til områderegulering, men det er opp til kommunen om ein slik plan skal fremjast eller ikkje. Det vert ikkje kravd at planprosessen og konsesjonsprosessen vert samordna, men slik samordning kan medverke til meir effektive prosessar der det ligg til rette for det. Då kan også NVE få ei samordnande rolle i konsekvensutgreiingsprosessen, dersom kommunen ynskjer dette.

Boks 5.3 Konsultasjonar med Sametinget og andre samiske interesser

Arealbruk i samband med ny næringsverksemd kan nokre gonger få konsekvensar for samiske interesser. Då er det viktig å leggje til rette for avgjerdsprosessar der kunnskap og dialog mellom alle involverte partar dannar grunnlaget for dei vedtaka som vert gjorde.

Som urfolk har samar rett til å verte konsulerte i saker som kan få direkte fylgje for dei, jf. ILO-konvensjon nr. 169 om urfolk og stammefolk i sjølvstendige statar og FN-konvensjonen om sivile og politiske rettar artikkel 27. Konsultasjonar skal sikre at samiske interesser kjem tidleg inn i prosessane og har høve til å påverke avgjerda. Når Sametinget og offentlege styresmakter går inn i konsultasjonar om ei sak, skal semje vere eit mål, men det er styresmaktene som skal ta den endelege avgjerda i saka.

Stortinget vedtok 7. juni 2021 å lovfeste reglar om konsultasjonar i samelova. Dei nye lovføresegnene vart sette i verk 1. juli 2021. Lovføresegnene skal leggje til rette for meir effektive og betre konsultasjonar mellom offentlege styresmakter og Sametinget eller andre samiske interesser. Lova forankrar konsultasjonsplikta for alle forvaltingsnivåa.

5.3.2 Petroleumsnæringa gjev Noreg store inntekter

Petroleumsnæringa har ein tydeleg distriktsprofil og ei sterk lønsevne som kjem mange lokalsamfunn til gode. Olje- og gassførekomstane på norsk sokkel er ein avgrensa naturressurs som tilhøyrer fellesskapet. Petroleumsressursane er verdifulle og gjev grunnlag for særleg høg avkasting ved utvinning – såkalla grunnrente. Fellesskapet får inntekter frå olje- og gassnæringa gjennom petroleumsskatten og inntektene frå dei direkte eigardelane til staten. Regjeringa vil at ringverknader frå petroleumsverksemda skal kome heile landet til gode. I samband med planlegginga av nye sjølvstendige feltutbyggingar skal operatøren leggje til rette for positive lokale og regionale ringverknader, der det er mogleg.

Oljeselskapa og tilknytte leverandørar og verdikjeder sysselset om lag 169 000 personar over heile landet.[81] I tillegg er om lag 35 000 knytte til eksport til den internasjonale petroleumsindustrien. Skiftordningane gjer det mogleg å bu og pendle over heile landet. Dei 53 100 direkte sysselsette som er knytte til aktiviteten på kontinentalsokkelen har bustad i 330 kommunar og gjev gode skatteinntekter i sine respektive bustadkommunar.81 Dei samla nettoinntektene til staten frå petroleumsverksemda i 2022 vart i nysaldert budsjett utrekna til om lag 1 316 mrd. kroner. Nettoinntektene frå petroleumsverksemda vert overført til Statens pensjonsfond utland.

5.4 Næringsretta verkemiddel

Regjeringa vil utvikle dei næringsretta verkemidla gjennom målretta ordningar for å utløyse nyskaping og styrkje konkurranseevna. Små og mellomstore verksemder sysselset om lag 70 prosent av dei tilsette. Dei er særleg viktige i Distrikts-Noreg. I dei minst sentrale distriktskommunane (sentralitetsnivå 5 og 6) (sjå boks 1.2) er om lag 85 prosent av dei tilsette innanfor små- og mellomstore verksemder, jf. figur 5.3.

Figur 5.3 Tilsette etter storleik og sentralitet, 2020. Tal i prosent av alle tilsette etter sentralitetsnivå

Kjelde: Regionale utviklingstrekk 2021

Verksemdene i distrikta bruker verkemiddelapparatet i større grad enn verksemder i meir sentrale delar av landet. I tillegg finst det supplerande ordningar retta mot verksemder i distrikta, avgrensa til konkrete geografiske område og særskilde næringspolitiske utfordringar, som redusert kapitaltilgang, store avstandar og tynne næringsmiljø.[82]

Fylkeskommunane har eit særskilt ansvar for ordningar som kan mobilisere og kvalifisere verksemder til å ta del i større nasjonale og internasjonale ordningar. Fleire av desse ordningane gjeld berre for verksemder i distriktsområda. Det gjeld til dømes distriktsretta risikolån og garantiar, og tilskot til etablering, investering og utvikling. Det finst også andre ordningar som gjeld verksemder i heile landet, som landsdekkjande etablerartilskot, næringshageprogrammet, inkubasjonsprogrammet, bedriftsnettverk og mentortenesta for gründerar. Sametinget forvaltar fleire næringsretta verkemiddel og har i 2023 sett av i overkant av 46 mill. kroner til ulike næringsføremål.

Regjeringa vil gjere det enklare for verksemdene å ta i bruk dei ulike tiltaka og ordningane og vurdere korleis ansvaret for ordningar og program er organisert, og korleis aktørane samarbeider. Målet er å utvikle eit tilbod som forsterkar og ikkje overlappar, og det er sett i verk fleire initiativ for å forenkle. Innovasjon Noreg skal opprette ein digital inngang til verkemiddelapparatet saman med Forskingsrådet, Eksportfinansiering Noreg og Siva. Det er sett i gang ei løysing der mellom anna Agder og Vestland fylkeskommunar deltek.

Regjeringa ynskjer ei dreiing i forskings- og innovasjonsaktiviteten i næringslivet mot meir klima- og miljøvenlege løysingar. Regjeringa vedtok i statsbudsjettet for 2023 å omprioritere delar av midlane i det næringsretta verkemiddelapparatet til ei grøn nærings- og eksportomstillingspakke. Grøn omstilling og ein meir effektiv og sirkulær økonomi med auka gjenbruk kan gje framvekst av ny industri, oppretting av nye arbeidsplassar og redusert press på naturressursane. For å stimulere til grøn omstilling i næringslivet, prioriterer regjeringa grøne innovasjonsprosjekt, mellom anna i dei målretta ordningane Grøn plattform, Grøne vekstlån og Investeringstilskot for store grøne investeringar. Det sistnemnde tilskotet medverka i 2022 til etablering av resirkuleringsanlegg hos Forestia AS i Våler som vil gje 100 nye arbeidsplassar, og til igangsetjing av eit investeringsprosjekt for algeproduksjon i regi av Finnfjord AS på Senja.

Regjeringa vil vurdere korleis erfaringane frå dette og andre prosjekt kan brukast til å støtte opp om samarbeid der verksemder og forskingsmiljø kan utvikle og prøve ut innovativ teknologi i eit industrielt miljø. Bruk og vidareutvikling av eksisterande offentlege og private kompetansemiljø i Nord-Noreg kan gje ny næringsvekst. Nord-Noreg har styrkar og potensial mellom anna innanfor sjømat, petroleum, fornybar energi, sjøfart og turisme.

Boks 5.4 Finnfjord smelteverk utviklar nye løysingar

Finnfjord smelteverk er eit døme på ei satsing som utviklar nye løysingar som kan brukast av andre verksemder, og som både reduserer utslepp og gjev grunnlag for lønsam næringsverksemd. I tilknyting til Finnfjord smelteverk har det sidan 2015 vore arbeidd med kiselalgeproduksjon ved hjelp av CO₂ frå fabrikkrøyk. No vert det utvikla eit anlegg for produksjon av grøn metanol.

5.4.1 Differensiert arbeidsgjevaravgift tryggjer sysselsetjinga

Regjeringa vil vidareføre ordninga med differensiert arbeidsgjevaravgift. Arbeidsgjevaravgift er avgifta på lønskostnader som arbeidsgjevaren skal betale til staten. Avgifta er geografisk differensiert og satsen varierer etter kvar verksemda er lokalisert. I spreiddbygde område betaler verksemdene avgifta med lågare satsar enn verksemder i sentrale strok. Målet med differensieringa er å redusere og hindre nedgang i folketalet i distrikta ved å stimulere til sysselsetjing.

Differensiert arbeidsgjevaravgift er eit av dei viktigaste verkemidla i distriktspolitikken. Næringslivet i sonene for differensiert arbeidsgjevaravgift får om lag 10,7 mrd. kroner i lågare arbeidsgjevaravgift kvart år. Kommunar og andre offentlege instansar får lågare arbeidsgjevaravgift for om lag 6,8 mrd. kroner. Samla avgiftslette i 2022 var om lag 17,6 mrd. kroner. Ei evaluering frå Samfunnsøkonomisk analyse i 2018[83] viser at ordninga stimulerer til sysselsetjing gjennom lågare pris på arbeidskraft i sonene med lågare sats, og slik har ei rolle i å redusere eller hindre nedgang i folketalet. ESA har godkjent ordninga med differensiert arbeidsgjevaravgift for perioden 2022–2027. Norske styresmakter må notifisere ordninga til ESA på nytt med verknad frå og med 1. januar 2028.

Ved førre revisjon av verkeområdet for differensiert arbeidsgjevaravgift vart avgifta i dei fleste høve vidareført. Hovudprinsippet er at avgifta skal vere den same i heile kommunen. Unntaket er i samanslåtte kommunar der avgifta frå før var ulik, og der det framleis er trong for å differensiere avgifta.

Boks 5.5 Distriktsindeksen

Kommunar på sentralitetsnivå 4, 5 og 6 vert i kapittel 1 omtala som distriktskommunar. Samstundes er det ikkje slik at alle distriktskommunar har svak utvikling og dermed ein særskilt trong for statleg ekstrainnsats. Distriktsindeksen er eit verktøy for å peike ut distriktskommunar som treng distriktspolitiske verkemiddel, og gjev ei rangering av kommunane etter grad av distriktsutfordringar. Kommunane med dei lågaste verdiane har dei største distriktsutfordringane. Distriktsindeksen inneheld fire indikatorar (vekting i parentes): 1) sentralitetsindeksen til SSB (40 prosent), 2) folketalsvekst siste ti år (40 prosent), 3) sysselsetjingsvekst siste ti år (10 prosent) og 4) einsidig næringsstruktur (10 prosent).

Distriktsindeksen vert brukt i fastsetjinga av differensiert arbeidsgjevaravgift og verkeområdet for investeringsstøtte, og han vert nytta i fordelinga av distriktspolitiske verkemiddel til fylkeskommunane. I distriktstilskot Sør-Noreg og distriktstilskot Nord-Noreg i inntektssystemet for kommunane i 2023 er distriktsindeksen frå 2017 brukt. Kommunal- og distriktsdepartementet vil vurdere utforminga av desse tilskota i samanheng med oppfylginga av tilrådingane til Inntektssystemutvalet.

Figur 5.4 Kart over arbeidsgjevaravgift inndelt i soner

Kjelde: Kommunal- og distriktsdepartementet

5.4.2 Omstilling og vekst krev tilgang på kapital

Investeringar i verksemder i vekst og omstilling krev ein velfungerande kapitalmarknad. Distriktsnæringsutvalet[84] viste til, i likskap med Finansmarknadsmeldinga,[85] at kapitalmarknaden i hovudsak fungerer bra for næringslivet, men at det også er trong for offentlege ordningar som kan utfylle dei private finansieringstilboda. Distriktsnæringsutvalet peikte på at kapitaleigarar kan vegre seg for å investere i distriktsområde, fordi dei ikkje har god nok informasjon om verksemdene eller fordi andrehandsverdien er for låg, slik at risikoen for utlån vert for høg. Det kan gjere at kapitaltilgangen for nokre bransjar og distriktsområde vert vanskelegare.

Regjeringa vil føre ein næringspolitikk som sikrar verksemdene god tilgang på kapital og finansiering av samfunnsøkonomisk lønsame investeringar. I revidert nasjonalbudsjett for 2021 vart det sett av midel til eit nytt investeringsfond i Nord-Noreg, men det har ikkje lykkast å få på plass den private kapitaldelen i fondet. I sitt framlegg til revidert nasjonalbudsjett føreslo derfor regjeringa at midlane skal knyttast til Investinors fonds- og matchingmandat, øyremerka investeringar i forvaltingsmiljø og verksemder i Nord-Noreg. Forslaget inneber at midlane raskt kan brukast for å forbetre kapitaltilgangen i Nord-Noreg, gjennom Investinor.

I sitt framlegg til revidert nasjonalbudsjett føreslo regjeringa å avvikle Investeringsfondet for Nordvest-Russland og Øst-Europa. Fondet gjer få investeringar i året og har hatt liten effekt på næringssamarbeidet mellom Noreg og mandatområdet. Samstundes er det relativt store kostnadar knytt til å drive investeringsverksemd i mandatområdet. Regjeringa vil vurdere å overføre midla til andre kapitalverkemiddel eller fond.

I nord held Nordland fylkeskommune og Troms og Finnmark fylkeskommune fram arbeidet med å greie ut moglegheitane for ei felles plattform for risikokapital for nordlege regionar i Noreg, Finland og Sverige, gjennom Arctic Investment Platform.

Boks 5.6 Innovasjon Noreg har fått eit tydelegare distriktsoppdrag

Innovasjon Noreg har ei viktig rolle i å leggje til rette for verdiskaping og næringsutvikling. Innovasjon Noreg har strategisk samhandling med fylkeskommunane for å fremje regional næringsutvikling, og medverker i utviklinga og gjennomføringa av regionale planar og strategiar. For å reflektere arbeidet til selskapet knytt til næringsutvikling i distrikta, forstått som det distriktspolitiske verkeområdet, har staten som eigar fremja forslag om vedtektsendring.

På føretaksmøte 22. mai 2023 vart derfor § 5 i vedtektene om Utviklingsrolla for regionar og distrikt endra til fylgjande: «Selskapet skal fremme næringsutvikling i regionene og distriktene innenfor rammene av regionale og nasjonale oppdrag. Selskapet skal bidra i utviklingen og gjennomføringen av regionale planer/strategier, og arbeidet skal skje i samspill med de utviklingsaktører som fylkeskommunene finner det formålstjenlig å samarbeide med.»

Boks 5.7 Stabil og kompetent arbeidskraft er viktig

Sentrale faktorar for å lykkast som ei kompetanseverksemd i ein distriktskommune er tilgang på stabil arbeidskraft og kompetente medarbeidarar. For å oppnå dette, spelar kommunen og staten ei viktig rolle som leverandør av attraktive bustadmiljø, offentlege tenester, tilgang på energi, infrastruktur og anna.

Duett AS har sidan etableringa i 1982 hatt fotfeste i Nord-Østerdal, frå byrjinga i Folldal til etablering av hovudkontor på Tynset tre år seinare. Verksemda har 126 tilsette fordelt på kontor i Folldal, Tynset, Elverum, Stjørdal, Trondheim og Oslo. Verksemda utviklar og leverer Duett Økonomi, der det vert ført over 90 000 rekneskapar kvart år. Rekneskapssystemet er eit av dei mest brukte i rekneskapsbransjen, med funksjonalitet utvikla særskilt for dei profesjonelle rekneskapsførarane og deira kundar. I tillegg har verksemda eit eige datasenter lokalisert på Tynset. Verksemda har tilsette med svært ulik kompetanse som til saman dekkjer eit breitt spekter av fagområde, som utvikling, testing, rådgjeving, sal, marknad, støtte, IT-drift, tryggleik, økonomi, HR og administrasjon. Blandinga av erfarne og unge medarbeidarar skaper ein god dynamikk der det er rom for innovasjon og nytenking. Verksemda har eit mål om å vere tilgjengeleg der kundane er. Ein base i ein distriktskommune er minst like praktisk som å vere lokalisert i ein av dei store byane.

5.4.3 Enklare tilgang til testfasilitetar og industrikompetanse

I statsbudsjettet for 2022 vart det løyvd 40 mill. kroner til testfasilitetar i distrikta. Føremålet er å medverke til auka omstilling og eit meir berekraftig norsk næringsliv, gjennom å gje verksemder over heile landet enklare tilgang til testfasilitetar og industrikompetanse. Satsinga er forvalta av Siva (Selskapet for industrivekst) på vegner av Nærings- og fiskeridepartementet, i tett samarbeid med Innovasjon Noreg og Forskingsrådet. Siva vil etablere åtte katapultnodar frå Halden i sør til Båtsfjord i nord. Katapultnodane vil gjere vegen frå konsept til marknad enklare. Nodane skal knytast til ein eksisterande struktur av fem nasjonale katapultsenter under ordninga Norsk katapult, og dei skal medverke til å forsterke og vidareutvikle ordninga. Katapult-senter gjer det enklare for innovative verksemder å utvikle prototypar, teste, simulere og visualisere, slik at idear vert utvikla raskare, betre og med mindre risiko. Katapult-senter får offentleg støtte for å hjelpe små og mellomstore verksemder over heile landet.

Boks 5.8 Sápmi Næringshage utviklar levedyktige verksemder i Sápmi

Sápmi Næringshage er lokalisert i Tana, Nesseby, Karasjok, Porsanger og Kautokeino, i eit område med svært lange avstandar, låg formalkompetanse og einsidig næringsstruktur. Næringshagen er eigd av dei fem kommunane og 14 regionale verksemder og kom inn på Sivas næringshageprogram i 2016. Næringshagen kom med i ny programperiode for næringshageprogrammet i 2023–2032, med ein søknad som Siva rangerte som den beste i Noreg. Strategien er kompetansebygging på tvers av kommunegrensene, slik at verksemdene får den tenesteleveransen og kompetansen dei treng til kvar tid.

Det er i overkant av 13 000 innbyggjarar og 2613 registrerte verksemder i dei fem kommunane. Næringshagen kan levere innovasjonstenester til alle små og mellomstore verksemder i indre Finnmark. Kvart år får rundt 50 målverksemder hjelp til innovasjons- og utviklingsprosjekt. Næringshagen arbeider òg med prosjekt innanfor reisemålsutvikling og utvikling av leverandørar til Forsvaret.

Næringshagen har samisk kulturell spesialkompetanse og kan levere innovasjonstenester til små og mellomstore verksemder med vekstambisjonar som definerer seg som samisk næringsliv, og som er innanfor verkeområdet for distriktsretta næringsstøtte. Det er stor vilje til etablering og innovasjon i mange bransjar. Dei største bransjane er jordbruk, reindrift og fiske, reiselivs- og besøksnæring, bygg og anlegg, med lovande aktørar innanfor industriteknologi og tenesteyting.

For å forstå kva verkemiddel verksemdene treng for å auke verdiskapinga, må ein òg forstå kva som skil gründerar og verksemder i regionen frå andre delar av landet. Ifylgje Sápmi Næringshage handlar det om kva motiv ein har for å starte for seg sjølv. Grunnverdien hos dei næringsdrivande er at ein skal «klare seg», både i kjernefamilien, i storfamilien og på tvers av generasjonar. Sjølv verksemder som omset for titals millionar og har mange tilsette, ynskjer å byggje verksemda stein for stein. Det samiske uttrykket birgejupmi handlar om grunnlaget for livsopphald og er ein økonomisk drivar som ein må forstå og respektere for å utløyse verdiskaping. I eit nordområde- og urfolksperspektiv og eit samisk perspektiv er det viktig å byggje kapasitet og kompetanse i det eksisterande næringslivet. Det er viktig å byggje eit sterkt næringsmiljø gjennom Sápmi Næringshage som kan arbeide fagleg for å skape verdiar ut frå drivarane som finst i den regionale økonomien.

5.4.4 Forsvarsindustriklyngje i Nord-Noreg

Etablering av ei forsvarsindustriklyngje i Nord-Noreg kan stimulere til utvikling av teknologi og kompetanse som kan nyttast på tvers av sektorar og under krevjande klimatiske tilhøve. Ei strategisk satsing rundt basane til Forsvaret kan gje lokale leveransar, kompetansetilgang, sterkare fagmiljø, arbeidstakarmobilitet og auka attraktivitet som bustad for familiar. Utviklinga innanfor klima, geopolitikk og teknologi betyr auka militært nærvær i nord. Sivil–militær samordning kan gje styrkt attraktivitet og rekruttering. Som leverandørar til Forsvaret vil næringslivet kunne få tilgang til arenaer med internasjonal relevans. Regjeringa vil vurdere korleis ein kan utvikle ambisjonane om ein forsvarsindustriklyngje i Nord-Noreg.

Lokale og nasjonale næringslivsaktørar vurderer no å etablere ein innovasjonsarena i Ofoten-regionen. Dei lokale aktørane viser stor interesse for eit sivilt–militært samarbeid om teknologiske løysingar for å styrkje forsvarsevna i nord. Ein innovasjonsarena i Nord-Noreg vil kunne gje nærings- og kompetanseutvikling og verdifulle bidrag til totalforsvaret.[86] Forsvarets forskingsinstitutt (FFI) har fått i oppdrag å greie ut alternativ for ei utvida innovasjonssatsing i Nord-Noreg som skal gje eit grunnlag for heilskapleg innretting av innovasjonssatsinga til forsvarssektoren. Målet er å stimulere til meir innovasjon og utvikling der forsvarssektoren, utdanningsinstitusjonar og næringsliv skaper gjensidig fordelaktige resultat.

5.4.5 Næringsretta digitalisering for auka verdiskaping

Regjeringa vil leggje til rette for at bruk av teknologi og data gjev auka verdiskaping, innovasjon og berekraftig utvikling. Det er viktig å ha gode rammevilkår som støttar utvikling og bruk av digitale tenester, som deling av offentlege data for innovasjon og nye forretningsmodellar i næringslivet og sivilsamfunnet. Regjeringa vil arbeide for at kompetansen i små og mellomstore verksemder vert styrkt, slik at dei kan ta del i den datadrivne økonomien.

Digitalisering gjev høve til auka verdiskaping og nye arbeidsplassar, ikkje minst i distrikta. Ei omstilling til eit meir grønt og digitalt samfunn er naudsynt dersom Noreg skal kunne møte utfordringane i framtida. Digital og grøn omstilling er to parallelle gjennomgripande samfunnsendringar. Digitalisering vert driven fram av krav om auka effekt frå færre ressursar, forenkla og meir effektive prosessar og teknologiske nyvinningar. Slik vert digitalisering også eit verktøy for å nå klimamåla og kutte utslepp. For å lykkast med den grøne omstillinga må Noreg derfor også lykkast med digitalisering i næringslivet.

Det er teikn på at næringslivet, og særleg dei minste verksemdene, ikkje i tilstrekkeleg grad nyttar det potensialet som ligg i digitalisering og ny teknologi. Mange verksemder manglar kompetanse i eigen bransje og eiga verksemd for å kunne forstå og nytte digitale teknologiar til forretningsutvikling og effektivisering.[87] Utan den rette kompetansen vil ikkje verksemdene ha gode nok føresetnader for å lykkast i det digitale skiftet og nytte potensiala som ligg i ny teknologi og data. Saman med rask teknologiutvikling kan dette skape risikoaversjon: verksemder fryktar feilinvesteringar og opplever at dei manglar kompetanse til å setje i verk digitaliseringsprosessar.[88]

Regjeringa prioriterer norsk deltaking i viktige EU-program som Horisont Europa og DIGITAL, slik at næringsliv og akademia skal få høve til å nytte internasjonale nettverk, digital infrastruktur og testfasilitetar. Det er viktig at nasjonale verkemiddel vert innretta slik at norske aktørar best kan nytte samspelet med dei store europeiske programma Noreg deltek i, inkludert dei finansieringshøva som finst. Til dømes vil kapasitet og verktøy som vert bygde opp under DIGITAL-programmet, kunne støtte opp om nasjonale mål om deling av data, auka digital tryggleik og kompetanse, og måla i den nasjonale strategien for kunstig intelligens. Norske verksemder har stort potensial til å nytte dei mekanismane som ligg i desse programma. DIGITAL er det viktigaste verktøyet til EU for å byggje digital kapasitet, sikre digital suverenitet og byggje digital infrastruktur. Programmet er særleg retta inn mot små og mellomstore verksemder. Konkrete døme på prosjekt i DIGITAL-programmet er etablering av eit nasjonalt koordineringssenter for cybertryggleik, finansiering av senter for tryggare internett og etablering av digitale innovasjonsnav for næringsliv og offentleg sektor, særleg retta mot små og mellomstore verksemder. Dei digitale innovasjonsnava skal støtte verksemdene med kunnskap og kompetanse om potensialet som ligg i digitalisering og ny teknologi, testmiljø og skalering og vekst. Noreg har to godkjende innovasjonsnav, med verksemder frå Finnmark i nord til Agder i sør, som får 50 prosent av finansieringa frå programmet.

5.5 Regional næringsretta forsking og utvikling

Kunnskap er viktig for utvikling av nye, grøne og lønsame arbeidsplassar og ein betre og meir effektiv offentleg sektor. Dette er ramma for den reviderte Langtidsplan for forskning og høyere utdanning,[89] som har eit perspektiv på ti år (2023–2032). Dei fleste tematiske prioriteringane i planen er viktige for næringslivet i distrikta, særleg satsingane på hav og kyst, klima, miljø og energi. I handsaminga av planen slutta Stortinget seg til regjeringsvedtaket om to nasjonale målretta samfunnsoppdrag, om berekraftig fôr og om å inkludere fleire born og unge i utdanning, arbeids- og samfunnsliv. Regjeringa arbeider med å utforme dei to samfunnsoppdraga, som etter planen skal setjast i gang i 2024.

Noreg har ein godt utbygd infrastruktur for forsking og høgare utdanning. Samanlikna med mange andre land er strukturen relativt desentralisert, og FoU-institusjonar er lokaliserte i alle fylka i landet. Dette er viktig for tilgangen til kompetent arbeidskraft i ulike regionale arbeidsmarknader. Universitet og høgskular tilbyr forsking til regionale næringsmiljø og medverkar til å kople desse til nasjonalt og internasjonalt forskingssamarbeid. Kunnskapsdepartementet har laga utviklingsavtalar med universitet og høgskular som skal leggje til rette for at institusjonane kan gjennomføre samfunnsoppdraget sitt og svare på nasjonale, regionale og lokale behov (sjå kap. 6).

Forskingsinstitutta leverer forsking og utgreiingar til næringslivet og offentleg sektor i alle delar av landet og internasjonalt. Delar av instituttsektoren er viktige støttespelarar og samarbeidspartnarar for nærings- og arbeidslivet i distrikta. Dei fleste av dei fem regionale forskingsinstitutta har sentrale roller ved å medverke i regionale utviklingsprosessar, som nettverksbyggjarar og koordineringsorgan. Fleire av dei regionale institutta har eit omfattande samarbeid med dei respektive fylkeskommunane. Dei seinare åra har mange regionale forskingsinstitutt på eige initiativ valt å fusjonere med andre institutt eller med universitet og høgskular. FoU-aktiviteten og den regionale profilen er vidareført i dei fusjonerte institusjonane.

Regjeringa er oppteken av eit godt samarbeid mellom forskingsinstitutta, høgare utdanningsinstitusjonar og nærings- og samfunnsliv i alle delar av landet. Næringslivet treng kompetanse som er dynamisk og fleksibel og med kapasitet til raskt å tene verksemdene der verdiskapinga skjer. Sterk kopling mellom næringsliv og FoU-institusjonar vil medverke til å mobilisere og kvalifisere fleire verksemder til å delta i forsking og utvikling på nasjonale og internasjonale arenaer. Dette er viktig for å lykkast med omstilling og for å overleve i internasjonal konkurranse.

Regjeringa skal utarbeide ein strategi for å fylgje opp målet i Hurdalsplattforma om at forsking og utvikling i næringslivet skal utgjere 2 prosent av BNP innan 2030. Arbeidet med strategien vert leidd av Kunnskapsdepartementet og Nærings- og fiskeridepartementet i samarbeid med andre relevante departement. Ein auke i næringsretta forsking og utvikling er avgjerande for omstilling i eksisterande næringar og som eit grunnlag for nye, framtidige næringar i heile landet.

Regionale forskingsfond (RFF) gjev fylkeskommunane høve til å prioritere forskingsinnsats ut frå føresetnadene og føremonane til regionen. Kunnskapsdepartementet fordeler tilskotet til fylkeskommunane, som lyser ut forskingsmidlane ut frå regionale FoU-behov dei sjølve definerer i eigne planar og strategiar. Ordninga vart oppretta i 2009, og frå 2010 til og med 2023 er det løyvd om lag 2,8 mrd. kroner til dei regionale fonda. Sidan starten har om lag 60 prosent av dei samla tildelingane gått til næringslivet. Dei siste åra har mest midlar gått til forskingsfelta miljø, bioteknologi og IKT. Resten av midlane fordeler seg på forskingsinstitusjonar (universitet, høgskular, forskingsinstitutt og offentlege verksemder).

Dei regionale forskingsfonda skal styrkje forsking for regional innovasjon og utvikling gjennom å medverke til at private og offentlege verksemder oppnår auka kompetanse, innovasjonsevne og verdiskaping. Fonda skal mobilisere private og offentlege verksemder til å delta i nasjonal og internasjonal forsking.

RFF-finansierte prosjekt fører i mange høve til nye prosjekt både nasjonalt og internasjonalt og dekkjer eit viktig trinn i «forskingstrappa» ved å tilby finansiering av innleiande og avklarande forskingsarbeid (kvalifiseringsprosjekt). Ordninga med regional kvalifiseringsstøtte retta mot forskingsprosjekt er for dei fleste fagområde unik i norsk samanheng og tilfredsstiller eit behov som Forskingsrådet og andre ikkje møter.

FORREGION er ei ordning som skal få fleire verksemder til å bruke forsking i innovasjonsarbeidet sitt. Programmet skal mobilisere næringslivet til å nytte regionale forskingsfond, dei nasjonale programma til Forskingsrådet eller internasjonale ordningar. Fylkeskommunane fekk frå 2022 ansvaret for mobiliseringsdelen av FORREGION, og programmet skal sjåast i samanheng med regionale forskingsfond og i tråd med regionale mål og planar. Fylkeskommunane skal koordinere arbeidet med mobilisering til forskingsbasert innovasjon med Forskingsrådet og andre verkemiddelaktørar. I statsbudsjettet for 2023 er det sett av 58,5 mill. kroner til ordninga.

For å styrkje den strategiske rolla til nordområda innanfor forsvar, beredskap, matproduksjon og busetnad er det naudsynt med forskingsbaserte data til støtte for forvaltinga. Klimaendringane i nordområda er meir omfattande enn lenger sør i landet. Dette gjev utfordringar for biobaserte næringar, men det gjev òg nye potensial. Regjeringa vil vurdere styrking av FoU-miljø i Nord-Noreg som er viktig for næringsutvikling i regionen, mellom anna i Aust-Finnmark.

5.6 Omstillingsordninga

Frå tid til anna oppstår situasjonar som råkar ein kommune eller ein arbeidsmarknadsregion særleg hardt. I små arbeidsmarknader kan nedlegging av verksemder få store konsekvensar. Dette er alvorleg for kommunen som mistar skatteinntekter, og for den einskilde og familiane som vert råka. Når kommunar eller regionar opplever brå eller særleg stor nedgang i sysselsetjinga, kan dei få bistand til omstilling frå staten og fylkeskommunen. Det er lagt opp til at programma vert samfinansierte mellom stat, fylkeskommune og kommune. Målet med omstillingsarbeidet er betre utviklingsevne, etablering av nye arbeidsplassar og styrkt næringsgrunnlag. Til kvar tid er det om lag 25–30 kommunar som har status som omstillingsområde.

Fylkeskommunane har sidan 2004 hatt ansvaret for denne type omstilling i eige fylke. Det inneber ansvar for å prioritere kva område som skal få økonomisk bistand, kor mykje og over kor lang tid. Det er kommunen som har ansvar for gjennomføringa av det konkrete omstillingsprogrammet. Innovasjon Noreg er nasjonalt kompetanseorgan for arbeidet. Det inneber at dei på oppdrag frå fylkeskommunane kan hjelpe omstillingskommunar med råd, verktøy, rettleiing og kvalitetssikring. Regjeringa legg vekt på samordna innsats av dette arbeidet mellom ulike aktørar og forvaltingsnivå.

Ei evaluering frå Telemarksforsking viser at Innovasjon Noreg har utvikla gode verktøy som styrkjer utviklingsevna i dei kommunane som deltek i omstillingsordninga. Ordninga har ikkje gjeve effekt i form av varig vekst i arbeidsplassar, og evalueringa peiker på at det er andre typar kommunar som treng omstilling no enn før. Kommunane med dei største utfordringane er dei som har hatt langvarig nedgang i arbeidsplassar og folketal. Slike kommunar er også kjenneteikna av ein sterkt aldrande folkesetnad og vanskar med å rekruttere tilsette. Forskarane meiner derfor at omstillingsordninga i større grad bør rette seg mot andre typar utfordringar enn nedlegging av verksemder, og derfor til dels ta i bruk andre typar verktøy.

Regjeringa meiner at staten må stille opp for kommunar som har særleg negativ utvikling i sysselsetjinga. Omstillingsordninga skal kome i tillegg til, og må sjåast i samanheng med, andre verkemiddel som fylkeskommune og kommune rår over. Ordninga har tidlegare vore innretta mot å skape nye arbeidsplassar der mange brått har mista arbeidet. Utfordringane i dag er meir samansette. Regjeringa vil revidere og utvikle målkriteria i ordninga, slik at ein kan setje inn ressursane der dei gjev best resultat. Mellom anna bør målet om betre utviklingsevne få større vekt enn i dag. Regjeringa vil fremje forslag om endringar i budsjettproposisjonen for 2024.

Fylkeskommunane er godt skikka til å forvalte ordninga, mellom anna i kraft av rolla som regional utviklingsaktør. Dei skal vurdere omstillingsprogrammet i samanheng med andre verkemiddel og i ein større geografisk samanheng. Fylkeskommunane kjenner dei lokale utfordringane og potensiala og kan hjelpe til med å tilpasse programma i den einskilde kommunen. Derfor bør fylkeskommunen ha ansvaret for å forvalte ordninga som i dag. Kommunal- og distriktsdepartementet vil vidareføre Innovasjon Noreg som nasjonalt kompetanseorgan. Distriktssenteret utviklar metodar for rådgjeving om arbeid med samfunnsutvikling i kommunar, og dette kan vere eit nyttig verktøy for fylkeskommunane i arbeidet med omstillingsprogrammet.

5.7 Målretta innkjøp kan gje ringverknader og berekraft

Stat og kommunesektor kjøper kvart år varer og tenester for om lag 650 mrd. kroner. Det er eit stort potensial for å nytte desse kjøpa for meir målretta å skape lokale og regionale ringverknader og for å stimulere til innovasjon og nyskaping og klima- og miljøvenleg marknads- og næringsutvikling.

Det fylgjer av reglane for offentlege innkjøp at oppdragsgjevaren skal vurdere oppdeling av kontraktar, for slik å opne for tilbod frå mindre verksemder. Til dømes jobbar forsvarssektoren med å utvikle innkjøp etter eit nærleiksprinsipp, slik at innkjøpa i større grad vert gjorde hos regionalt og lokalt næringsliv på dei stadene der Forsvaret er lokalisert. Dette kan gje større ringverknader i lokalsamfunna. Forsvarssektoren er oppteken av korleis innkjøp kan innrettast slik at dei små og mellomstore verksemdene lettare kan nå fram i innkjøpsprosessane. Mange verksemder i Nord-Noreg har tidlegare hatt utfordringar med å tilby og levere til Forsvaret, mellom anna fordi det er vanskeleg å nå opp i konkurransen om oppdrag. Forsvarsdepartementet har gjeve oppdrag til Forsvaret, Forsvarsbygg og Forsvarsmateriell om å styrkje samarbeida med dei små og mellomstore verksemdene.

Regjeringa har sett ned eit lovutval som skal gå gjennom innkjøpsregelverket. Eit av hovudmåla er å gjere regelverket enklare og å styrkje klima- og miljøomsyn. Utvalet skal mellom anna vurdere endringar som sikrar at offentlege innkjøp har ei utforming og ein storleik som gjer det mogleg for lokale og regionale aktørar å delta i konkurransen om heile eller delar av oppdraget. Utvalet skal vurdere korleis ein kan gjere det enklare å velje lokale og regionale leverandørar innanfor det EØS-rettslege handlingsrommet. Forslaga frå utvalet og innspel i høyringa vil gje grunnlag for vurderingar av korleis innkjøpsreglane kan endrast. I oppfylginga av høyringa vil regjeringa vurdere korleis regelverket betre kan leggje til rette for innkjøp frå lokale leverandørar.

Boks 5.9 Innovative innkjøp skaper utvikling og ringverknader

Leverandørutviklingsprogrammet (LUP)¹ skal få fleire offentlege verksemder til å gjennomføre innovative innkjøp. Offentleg sektor kjøper årleg inn for meir enn 650 mrd. kroner og utgjer ein viktig marknad for lokale og regionale leverandørar. LUP er eit partnarskap med 30 kommunar, fylkeskommunar og statlege verksemder som arbeider for at det offentlege skal etterspørje innovasjon for å løyse dei store samfunnsutfordringane. Ved å bruke og gjere innovative innkjøp kan kommunar i heile landet stimulere til betre løysingar for innbyggjarane, meir effektive tenester, lågare utslepp og lokal og regional næringsutvikling. LUP er etablert av KS, Direktoratet for forvalting og økonomistyring (DFØ), Innovasjon Noreg, Forskingsrådet og NHO og får tilskot frå staten. LUP dekkjer heile landet og er tilgjengeleg for fylkeskommunar og kommunar.

¹ https://innovativeanskaffelser.no/om-oss/

5.8 Regionvekstavtalar for samordna innsats mot felles mål

Som oppfylging av ambisjonane i Hurdalsplattforma har regjeringa sett i gang eit arbeid med å utvikle regionvekstavtalar som eit nytt verktøy i regionalpolitikken og ynskjer å prøve dette ut i Rogaland og Nordland. Manglande sektorsamordning og regional tilpassing av statlege prioriteringar og innsats vert ofte framheva som ei utfordring frå kommunal sektor. Ressursar og prioriteringar støttar ikkje opp om kvarandre. Det er dette regjeringa ynskjer å gjere noko med gjennom regionvekstavtalar. Målet er å utvikle dette til eit verktøy for meir målretta og samordna offentleg innsats i ulike delar av landet og å få fram ei avtaleordning som kan rullast ut i alle fylka.

Målet med utviklingsarbeidet som no er sett i gang i Nordland og Rogaland, er å få fram ein avtale mellom regjeringa og fylkeskommunen om samordna innsats mot felles mål og utfordringar som krev innsats på tvers av nivå og sektorar. Det er fylkeskommunen som vil vere avtalepart for staten i regionvekstavtalane.

Regjeringa har medvite valt å ikkje avgjere på førehand kva utfordringar regionvekstavtalane skal «løyse». Det er eit mål at avtalane skal medverke til utvikling i kvart einskilt fylke ut frå regionale utfordringar og potensial. Avtalane vil dermed vere ulike frå fylke til fylke. Det er fylkeskommunen sjølv som legg fram forslag til tematikk, mål og avgrensing, slik at avtalane kan byggje på regionale føremonar og medverke til betre handtering av komplekse utfordringar i fylket. Samstundes skal måla og tiltaka i avtalane støtte opp om ambisjonane og målsetjingane til regjeringa. Dette må derfor endeleg fastsetjast i dialog mellom sektorar og mellom staten og den einskilde fylkeskommunen. Avtalane vert retta mot område der samarbeid og samordna innsats på tvers av forvaltingsnivå og sektorar vil medverke til betre måloppnåing.

Målet no er å få fram ein intensjonsavtale mellom regjeringa og fylkeskommunen som fastset felles mål og innsatsområde som regionvekstavtalen skal vere organisert rundt. Det er ikkje sett av eigne midlar på statsbudsjettet til tiltak i regionvekstavtalane. Avtalane vil innebere auka samarbeid og samordning om felles mål mellom staten og fylkeskommunane og mellom sektorar.

5.9 Trygg mat og levande lokalsamfunn

Nokre næringar har større gjensidig innverknad på lokalsamfunna enn andre. Det gjeld ikkje minst fiskeri, havbruk, reindrift, jordbruk, skogbruk og reiseliv, som også er viktige distriktsnæringar. Fiskeri, havbruk og landbruk skaper mat, arbeidsplassar og aktivitet i heile landet. Desse næringane er òg viktige for reiselivsnæringa. Eit levande kulturlandskap med aktiv bruk er ein viktig innsatsfaktor for attraktive lokalsamfunn og reisemål i Noreg.

Regjeringa vil sikre nok og trygg mat produsert på norske naturressursar. Både landbruk og havnæringane er viktige for matsikkerheit og berekraftige matsystem, som grunnlag for inntekt og som kjelde til mat med viktige næringsstoff. Matsikkerheit inneber å ha tilgang til nok, trygg og sunn mat. Arbeidet til regjeringa med matsikkerheit omfattar mellom anna å leggje til rette for reine og rike hav, berekraftig hausting og produksjon, og berekraftige fôrkjelder. Samfunnsoppdraget om berekraftig fôr til oppdrettsfisk og i husdyrproduksjon, som lansert i Langtidsplan for forsking og høyere utdanning, skal mellom anna medvirke til å utvikle nye og berekraftige løysingar for å nytte ressursane betre.

Boks 5.10 Samfunnsoppdrag om berekraftig fôrproduksjon

Matsikkerheiten er under press som fylgje av vekst i folketalet, auka press på areal og ressursar, klimaendringar og meir usikre forsyningslinjer. Ein berekraftig vekst i matproduksjonen krev tilgang på godt og trygt fôr med låge klimagassutslepp. I havbruksnæringa står til dømes fôret for over 70 prosent av klimagassutsleppa, og over 90 prosent av råvarene vert importerte. Regjeringa har i langtidsplan for forsking og høgare utdanning lansert samfunnsoppdrag som eit nytt verkemiddel i forskingspolitikken. Dette er målretta, nyskapande og ambisiøse prosjekt der forsking og innovasjon vert kopla saman med andre verkemiddel for å løyse konkrete problem innan ein gjeven tidsfrist. Samfunnsoppdraget om berekraftig fôr har mål om at alt fôr til oppdrettsfisk og husdyr skal kome frå berekraftige kjelder og medverke til redusert klimagassutslepp i matsystema. Fem departement¹ skal samarbeide om samfunnsoppdraget, for å oppnå semje om forskingsbehov og betre kunne vurdere korleis rammevilkåra på tvers av sektorane kan utviklast og medverke til produksjon av meir berekraftig fôr, auka verdiskaping og fleire grøne arbeidsplassar i heile landet. Samfunnsoppdraget skal vidareutviklast i 2023 i samarbeid med relevante aktørar.

¹ Nærings- og fiskeridepartementet, Landbruks- og matdepartementet, Klima- og miljødepartementet, Helse- og omsorgsdepartementet og Kunnskapsdepartementet.

5.9.1 Fisken i havet skal gje aktivitet på land

Fiskeri- og havbruk er viktige distriktsnæringar og sentrale drivkrefter i norsk økonomi. Næringane medverker til å sikre verdiskaping, busetnad og arbeidsplassar langs kysten. Fisk og andre akvatiske matressursar tilhøyrer det norske folket i fellesskap. Regjeringa vil sikre framleis nasjonal råderett og kontroll over fiskeressursane, og forvalte desse til det beste for noverande og framtidige generasjonar.

Regjeringa vil sikre at maten vi haustar i havet, også i framtida skal tilhøyre fellesskapet. Dette er forankra i havressurslova, som skal sikre ei berekraftig og samfunnsøkonomisk lønsam forvalting av dei viltlevande marine ressursane og medverke til å sikre sysselsetjing og busetjing i kystsamfunna. Regjeringa vil sjå til at havressurslova, fiskesalslagslova og deltakarlova held fram med å vere viktige pilarar i fiskeripolitikken.

Ifylgje Riksrevisjonen[90] har endringane i kvotesystemet i perioden 2004–2018 medverka til auka lønsemd i fiskeflåten, men også til auka kvoteprisar, og det har ført til høgare barrierar for å etablere seg som fiskar på heiltid. Det har òg ført til redusert fiskeriaktivitet i mange kystsamfunn. Regjeringa vil leggje fram ei kvotemelding som sikrar busetnad, aktivitet og lønsemd langs heile kysten. Regjeringa vil sjå til at flåten under elleve meter har gode rammevilkår, og at breidda og mangfaldet i kystfiskeflåten vert sikre.

Regjeringa har store ambisjonar for utviklinga av norsk sjømatindustri og ynskjer å auke tilverkinga av sjømat i Noreg. Ambisjonane for villfanga sjømat vert mellom anna fylgde opp gjennom arbeidet knytt til rapporten Grønn verdiskaping og økt bearbeiding i sjømatindustrien (Bearbeidingsutvalet).[91] Rapporten gjev eit oppdatert kunnskapsgrunnlag om sjømatindustrien og eksisterande rammevilkår og ser på viktige drivarar som vil påverke industrien i tida framover. Utvalet føreslår 32 tiltak som kan medverke til grøn omstilling og auka tilverking av berekraftige sjømatprodukt i Noreg. Tilrådingane frå utvalet handlar om tilgang på råstoff, styrkt marknadsadgang, berekraft i heile verdikjeda og sterke regionar og kystsamfunn.

Utforming av kvotesystemet og rammevilkåra for sjømatindustrien verkar inn på busetjingsmønster og tilvekst av arbeidsplassar langs kysten. Prosessane knytte til kvotemeldinga og oppfylginga av rapporten frå Bearbeidingsutvalet kan medverke til å styrkje distriktspolitikken på fleire måtar, mellom anna gjennom eit kvotesystem som framleis skal leggje til rette for ein differensiert fiskeflåte, og gjennom å stimulere til auka foredling av fisk på land, med fleire heilårlege arbeidsplassar langs kysten. Tilrettelegging for auka næringsverksemd innanfor fiskeri vil kunne skape ringverknader i lokalsamfunn gjennom tilvekst av tilknytte næringar.

5.9.2 Havbruk er viktig for matproduksjon og verdiskaping i distrikta

Regjeringa vil leggje til rette for ei produktiv og miljøvenleg havbruksnæring som kan produsere mat til ein veksande verdsmarknad. Oppdrettsnæringa har lågt klimagassutslepp samanlikna med annan animalsk matproduksjon. Noreg er i dag verdas største produsent og eksportør av atlantisk laks og regnbogeaure og har i tillegg oppdrett av torsk, kveite, røye, blåskjel, tang og tare. Dei klimatiske tilhøva i fjordar og kystnære strok gjev norsk havbruksnæring ein føremon som regjeringa vil byggje opp under. Over fleire år har det vore auke i produksjonsvolum og sysselsetjing. I 2021 var det om lag 62 500 sysselsette i akvakulturnæringa, inkludert fiskeindustri, leverandørar og sal.[92] Om lag halvparten av arbeidsplassane er knytte til investeringar i næringa eller kjøp av varer og tenester. Leverandørnæringa inkluderer fôrprodusentar, fiskehelseverksemder, verft og utstyrsprodusentar. Regjeringa vil leggje til rette for vidare vekst i havbruksnæringa for å skape fleire arbeidsplassar, meir tilarbeiding, større verdiskaping og auka eksportinntekter.

Havbruksnæringa medverkar til arbeidsplassar i og inntekter til distrikta, og vekst i næringa er derfor viktig for busetnad og utvikling i mange lokalsamfunn. Ein føresetnad for vidare vekst i havbruksnæringa er at veksten er berekraftig. Regjeringa har vidareført utvalet som skal sjå på løyvesystemet for akvakultur og korleis det bør innrettast for framtida, mellom anna for å leggje til rette for størst mogleg verdiskaping og ei berekraftig utvikling. Utvalet skal levere rapport hausten 2023.

Opne merdar i sjø har vore den rådande produksjonsforma i havbruksnæringa, men teknologiutviklinga gjev nye potensial for vekst og auka berekraft. Regjeringa vil leggje til rette for innovasjon, nye produksjonsformer og berekraftige løysingar. Det er eit mål å utvikle eit konsesjonsregime for havbruk til havs med strenge krav til berekraft og sameksistens mellom ulike havnæringar. Regjeringa vil utarbeide næringsplanar for Nordsjøen, Barentshavet og Norskehavet. Teknologiutvikling i leverandørindustrien er også viktig for å redusere påverknaden på miljøet frå havbruksnæringa og auke matproduksjonen på berekraftig vis. Til dømes kan lukka teknologi redusere utslepp av slam og påverknaden av lakselus på vill laksefisk. Teknologi som kan nyttast til produksjon av fisk på land eller til havs, kan medverke til auka vekst. Leverandørane sel i hovudsak produkt til aktørar i Noreg, men eksporterer i aukande grad til den internasjonale marknaden.

I tillegg til lokale arbeidsplassar og verdiskaping gjev havbruksnæringa direkte inntekter til kommunane og fylkeskommunane. Havbruksfondet, som vart oppretta i 2016, fordeler ein del av inntektene frå næringa til kommunar og fylkeskommunar som har oppdrett av laks, aure og regnbogeaure i sjø. Sidan havbruksfondet vart etablert, har det vore utbetalt over 9 mrd. kroner. Midlane kan disponerast fritt av dei lokale styresmaktene. Kommunar og fylkeskommunar med havbruk vil òg få auka inntekter gjennom den føreslåtte grunnrenteskatten på havbruk (sjå kap. 5.1).

5.9.3 Innlandsfiske er ei næring med potensial for vekst

Nokre få aktive næringsutøvarar driv næringsfiske på ferskvassfisk, og berre ein liten del av innlandsfiskeressursen vert nytta. Ei meir aktiv forvalting av sjøar og vassdrag kan gje ein auke i produksjon og verdiskaping. Tiltak som støttar opp om marknadsføring er viktig for å lykkast med satsing på ferskvassfisk, slik at produkta blir tilgjengelege for forbrukarane. Det same gjeld produktutvikling og investeringsstøtte til fangstreiskapar, foredlingsutstyr og anlegg. Forsking på utnytting av heile fiskeråstoffet er òg viktig.

Innlandsfiske gjev gode høve til resultatoppnåing innanfor fleire av samfunnsmåla til regjeringa, anten det er berekraftig verdiskaping, grøne arbeidsplassar, utvikling av sirkulærøkonomi eller mattryggleik. Det er eit stort potensial for å auke fisket i innlandssjøane innanfor berekraftig rammer og slik oppnå betre kondisjon og raskare vekst for fiskestammene i desse vatna. Denne typen fiske gjev også auka attraktivitet for sportsfiske i dei same vatna og vassdraga og støttar slik opp under satsinga på turistnæringa i distrikta.

Ferskvassoppdrett er ei marginal næring samanlikna med produksjon av fisk i og i tilknyting til sjø. I ferskvassoppdrett har fisken heile livsløpet i ferskvatn. I dag er det regnbogeaure, brunaure og røye som er dei vanlegaste oppdrettsartane. Akvakultur i ferskvatn er avgrensa i omfang og variert i produksjonsform. Mens nokre produsentar har moderne resirkuleringsanlegg, driv andre småskala i mindre kar eller jorddammar i tilknyting til gardsdrift. I motsetnad til oppdrett av fisk i sjø har mange av ferskvassoppdrettarane heile livssyklusen til fisken, eigne slakteri og fasilitetar for vidareforedling og utsal av det ferdige produktet.

Boks 5.11 Femundmat frå unike fiskeressursar i kalde innsjøar

Femundmat AS har mål om å byggje ei lønsam heilårsverksemd basert på innlandsfiske i Femunden, som er den nest største naturlege innsjøen i Noreg. Den vesle verksemda i Innlandet vart etablert i 2016. Foredling av innlandsfisk som sik, røye og andre råvarer skjer ved anlegget i Hylleråsen i Engerdal kommune. Verksemda har òg ein kafé med lokalmatbutikk i Engerdal sentrum.

Med merkevara FeMUND fokuserer verksemda spesielt på å lage Premium sikkaviar, som står for størstedelen av omsetninga. Produktutvikling og andre initiativ for å nå nye marknader står på agendaen. Verksemda sysselset 12 årsverk og har ambisjonar om vekst. Femundmat medverkar som samfunnsaktør gjennom initiativ for å integrere innvandrarar og ved å tilby jobb til lokale ressursar der kompetanseutvikling står i sentrum.

Sik er ei delikatesse på kontinentet, men framleis relativt ukjent i Noreg. Fangst av sik i distriktskommunar rundt om i landet har vore organisert på frivillig basis, fyrst og fremst som matfisk for å spe på i hushalda. Fyrst dei seinare åra har ambisjonane om å revitalisere innlandsfiske og skape ei ny næring slått rot hos nokre dedikerte små aktørar. Femundmat er ein av aktørane som satsar langsiktig, heilskapleg og målretta. For å lykkast treng initiativtakarane bidrag og samarbeid mellom private og offentlege interessentar.

Femundmat har oppnådd anerkjenning for kvaliteten i fiskeprodukta og vunne Det norske måltid og Sjømat foredlet for sin sikkaviar. I rakfisk-NM har Femundmat fått eitt gull, to sølv og ein bronse for rakauren frå FeMUND. I tillegg til desse og andre eigenproduserte fiskeprodukt, som sikburgar, varmrøykt sik og graven sik, vert det selt lokalmat frå inntil 30 andre lokalmatprodusentar i Femund café & lokalmat i Engerdal sentrum.

Figur 5.5 Femundmat har oppnådd anerkjenning for kvaliteten i fiskeprodukta.

Foto: Knut Holmset

Boks 5.12 Bionova

Regjeringa har fylgt opp ambisjonane frå Hurdalsplattforma og frå 2023 oppretta Bionova, som er den nye satsinga til regjeringa på bioøkonomi og klimatiltak for landbruk, skogbruk og havbruk. Bionova skal vere eit verktøy for å nå klimamåla gjennom å stimulere til reduserte klimagassutslepp og auka karbonopptak og -lagring. Bionova skal medverke til verdiskaping gjennom overgang til ein meir sirkulær bioøkonomi som tek utgangspunkt i fornybare biologiske ressursar frå land og hav. Bionova vert etablert som ein del av Innovasjon Noreg og skal halde til i regionkontoret til Innovasjon Noreg i Brumunddal.

I 2020 utgjorde utslepp frå jordbruk 4,5 mill. tonn CO₂-ekvivalenter, 9,1 prosent av dei totale klimagassutsleppa i Noreg. Staten har inngått ein avtale med jordbruksorganisasjonane om å arbeide for å redusere klimagassutsleppa og auke opptak av karbon, tilsvarande 5 mill. tonn CO₂-ekvivalentar samla for perioden 2021–2030. Bionova skal gjennom sine verkemiddel medverke til å stimulere til reduksjon av klimagassutslepp og auka opptak og lagring av karbon i jord på gardsnivå. Omlegging til meir bruk av fornybar energi, biogassanlegg og teknologiutvikling er nokre av dei relevante tiltaka. Til dette føremålet er særskilt verdiskapingsprogrammet for fornybar energi og teknologiutvikling i landbruket sentralt.

Det er vidare naudsynt med ein meir ressurseffektiv og sirkulær bioøkonomi for å nå klima-, miljø- og berekraftsmåla. Omstilling til ein sirkulær bioøkonomi vil i tillegg kunne auke verdiskapinga og skape nye arbeidsplassar. Til dette føremålet er særskilt bioøkonomiordninga under Bionova eit viktig verktøy.

5.9.4 Matsikkerheit og berekraftig landbruk

Landbruket – både jordbruk og skogbruk – er viktige distriktsnæringar. Dei 140 000 landbrukseigedomane med bustadhus utgjer også eit viktig grunnlag for sysselsetjing og busetnad og for utvikling og produksjon av ei rekkje varer og tenester. Mykje av det biologiske mangfaldet i Noreg er avhengig av aktiv bruk, mellom anna av beiteområde og slåttemark. Her spelar landbruket ei viktig rolle.

Hurdalsplattforma slår fast at samfunnsoppdraget til jordbruket er å sikre innbyggjarane nok og trygg mat produsert på norske naturressursar. Då må maten produserast på ein effektiv og berekraftig måte. Regjeringa vil arbeide for auka sjølvforsyning og reduserte klimagassutslepp frå landbruket. Ein variert bruksstruktur som er tilpassa ulike naturressursar og geografi, gjev gode høve til å produsere mat på ein berekraftig og klimavenleg måte. Det er òg viktig for å sikre god dyrevelferd, auka matsikkerheit og styrkt beredskap.

For å leggje til rette for landbruk over heile landet, for auka verdiskaping og redusert klimaavtrykk, må lønsemda i bruken av jordbruksareala aukast. Dette skal skje gjennom eit sterkt importvern, gjennom årlege jordbruks- og reindriftsforhandlingar og ved å ta vare på landbrukssamvirka som marknadsregulatorar. Næringsutøvarane i landbruket skal ha same høve til inntekt som andre grupper, og regjeringa har store ambisjonar og er godt i gang med å løfte inntektene i jordbruket.

I framtida må maten produserast med redusert bruk av innsatsfaktorar og med lågast mogleg klima- og miljøavtrykk. Matproduksjonen må vere tilpassa klimaendringane og konsekvensar av desse, som tørke, ekstremnedbør og flaum. Digitalisering, teknologiutvikling, presisjonsjordbruk og naturbaserte løysingar er viktig for å møte desse utfordringane.

Samstundes skal vi ta vare på konkurranseføremonane i norsk landbruk. Noreg er i verdstoppen når det gjeld dyrevelferd, dyrehelse og mattryggleik, med lite bruk av antibiotika og plantevernmiddel. Norskutvikla agritek-løysingar dannar grunnlag for eit meir effektivt og berekraftig landbruk. Utvikling av norsk landbruksteknologi gjev grunnlag for nye forretningsidear og produkt med eksportpotensial. Sektoren har FoU-miljø lokaliserte i fleire delar av landet. Det vert mellom anna drive fôrutvikling og avl med dyr som gjev mindre klimautslepp. Mykje av dette arbeidet går føre seg i distrikta, noko som gjev synergiar og arbeidsplassar i lokalmiljøa.

Boks 5.13 Landbruksteknologi frå Flesberg til verdsmarknaden

Innovasjon i form av teknologiutvikling i landbruket er naudsynt for å lykkast med grøn omstilling, meir matproduksjon og redusert utslepp av klimagassar. Verksemda N2 Applied i Flesberg kommune har til dømes utvikla ein maskin som kan forbetre gjødning ved hjelp av luft og straum, inspirert av lysbogeprosessen til Kristian Birkeland som la grunnlaget for Norsk Hydro (seinare Yara). Maskinen lager ei aktivisert luft som vert blåst inn i gjødninga. Dette reduserer klimagassutsleppa og stopper ammoniakkutsleppa (luftforureining), og den auka nitrogenverdien gjer kunstgjødning overflødig.

Gjennom støtte frå mellom anna Innovasjon Noreg og private investorar har verksemda ikkje berre Noreg som marknad, men er allereie godt i gang med å etablere seg i Norden, Storbritannia, Irland og Sør-Afrika.

Jordbruksavtalen er det viktigaste verktøyet for å fylgje opp dei politiske ambisjonane for jordbrukspolitikken. Mange av tilskota til jordbruket har differensierte satsar etter produksjonsomfang (strukturdifferensiering) og lokalisering (distriktsdifferensiering). Det gjer at til dømes eit lite mjølkebruk i Finnmark får vesentleg meir i produksjonstilskot per ku enn eit stort mjølkebruk på Jæren.

Ved jordbruksoppgjeret i 2023 vidareførte avtalepartane prioriteringa av distriktslandbruket, mellom anna gjennom høgare tilskotssatsar enn for resten av landet, og gjennom ei sterk prioritering av mjølkeproduksjon. Partane prioriterte små og mellomstore bruk, ikkje berre gjennom tilskotsordningane, men også gjennom styrking av investeringsverkemidla i landbruket. Det er stort behov for å oppgradere driftsapparatet i jordbruket, særskilt innan mjølkeproduksjon som fylgje av tilpassing til lausdriftskravet som trer i kraft i 2034. Investeringsverkemidla har ein tydeleg distriktsprofil, der nærare 70 prosent av tilskota i 2022 gjekk til prosjekt i kommunar lokalisert i det distriktspolitiske verkeområdet. Andre område som vart særskilt prioriterte i jordbruksoppgjeret 2023 var miljø- og klimaarbeidet i landbruket, auka konkurransekraft for grøntnæringa, satsing på landbruket i Nord-Noreg, unge bønder og velferdsordningane i landbruket.

Vidare slår plattforma fast at regjeringa vil prioritere arbeidet med å betre inntektsmoglegheitene i landbruket. Føreseielege rammevilkår og inntektsutvikling er grunnleggjande føresetnader for at jordbruksproduksjonen skal oppnå tilstrekkeleg økonomisk berekraft og sikre god rekruttering til næringa i heile landet. Avtalen legg samla sett til rette for ei auke i inntektsmoglegheitene på om lag 23 prosent, eller vel 110 000 kroner per årsverk frå 2023, før oppgjer, til 2024.

5.9.5 Felles satsing på landbruket i Nord-Noreg

Det er avgjerande for nasjonal matforsyning, beredskap, sysselsetjing og busetjing at vi har matproduksjon i alle delar av landet. Landbruk og landbruksbasert verksemd er viktig for verdiskaping og sysselsetjing i mange kommunar i nord. Landbruksnæringa i nord er likevel sårbar med få kompetansemiljø, små produsentmiljø og store avstandar. Samstundes har næringa i landsdelen stort potensial knytt til omdømet og merkevara arktisk kvalitet på landbruksprodukt.

I jordbruksoppgjeret i 2022 vart det sett i gang ei særskilt satsing på 17 mill. kroner for å mobilisere næring, kompetansemiljø og verkemiddelapparat til å bremse den negative utviklinga i landbruket i nord, og medverke til auka utnytting av regionale føremonar og moglegheiter knytt til det arktiske landbruket. Dette er ei felles satsing saman med fylkeskommunane i Troms og Finnmark og Nordland som har styrkt satsinga ytterlegare ved å leggje inn 4 mill. kroner kvar. Det er viktig at jordbruksavtalepartane og fylkeskommunane kan gå saman om eit felles løft for eit berekraftig landbruk og auka verdiskaping for landbruket i nord.

I jordbruksoppgjeret i 2023 er det semje om å føre vidare satsinga på 17 mill. kroner til det nordnorske landbruket for å synleggjere regional innsats med utgangspunkt i potensial og utfordringar i nord. I tillegg er avtalepartane einige om å forsterke satsinga på landbruket i Nord-Noreg, mellom anna gjennom styrkte tilskot for å forbetre produsentøkonomien i landsdelen, og forbetra vilkår for investeringstilskot for Nord-Noreg.

5.9.6 Samisk reindrift

Samisk reindrift er ei familiebasert distrikts- og kulturnæring som byggjer på eit unikt levesett. Reindrift er eit viktig grunnlag for samisk kultur, og som urfolksnæring har reindrifta eit særleg vern i kraft av folkeretten. Det største trugsmålet for ei berekraftig reindrift er tap av beiteareal. Reindriftslova og reindriftsavtalen er dei viktigaste verkemidla for ei berekraftig reindrift. Staten og Norske Reindriftssamers Landsforbund forhandlar årleg om ein reindriftsavtale, og i 2023/2024 har avtalen ei ramme på 200 mill. kroner. Hovudprioriteringar i avtalen er direkte tilskot, trygging av reindriftsareal, klimatilpassing og beredskap i reindrifta og tilleggsnæringar.

Reindriftsavtalen omfattar direkte tilskot basert på produksjon og tilskot til tilleggsnæringar som reiseliv, lokalmat og kulturopplevingar. Slike tilleggsnæringar er sentrale for å vidareutvikle næringsgrunnlaget for reindrifta. Det fylgjer av reindriftslova at ho skal sikre reindriftsareala i det samiske reinbeiteområdet. Vern av areal til reindrift er avgjerande for at reindrifta skal vere berekraftig.

Boks 5.14 Birgejupmi, reindrift og klimaendringar

Reindrifta er ei livsform og ei næring som har halde oppe den grunnleggjande samiske tenkje- og veremåten, og som har birgejupmi som hovudmål. Birgejupmi er ein verdi som famnar vidare enn berekraftsomgrepet. Omgrepet stammar frå det samiske ordet birget, som tyder å klare eller berge seg. Eit grunnleggjande vilkår for å klare seg og vere sjølvberga er å ta vare på naturen, tenkje langsiktig, leve med måtehald og ikkje leggje igjen spor. Reinen flyttar seg over store område og kan klare seg med mindre mat om vinteren, og slik er han tilpassa til å leve i arktiske strok. Samstundes er reindrifta ei av dei næringane som vert hardt ramma av klimaendringane. Beitekriser dei siste åra gjev indikasjonar på kva konsekvensar endringar i klimaet kan ha for reindriftsnæringa. Vinteren og våren 2020 og våren 2022 opplevde reindrifta ei svært omfattande beitekrise. Det vart erklært beitekrise i dei fleste distrikt i Troms og Finnmark og Nordland, og det var vanskelege beitetilhøve også i reinbeiteområdet Sør-Trøndelag/Hedmark.

Boks 5.15 Internasjonalt reindriftssenter

For å styrkje det internasjonale reindriftssamarbeidet og ei berekraftig reindrift i nordområda vart Internasjonalt reindriftssenter etablert i 2005. Senteret fremjar kunnskap om og forståing av reindrifta og den tradisjonelle reindriftskompetansen. Saman med Verdsforbundet for reindriftsfolk og University of the Arctic har senteret starta prosjekt for folk-til-folk-samarbeid, lokal kompetansebygging og regional utvikling. Senteret samarbeider med reindriftsutøvarar, institusjonar og organisasjonar i Norden, Kina, Mongolia og Nord-Amerika.

I Arktisk råd har senteret hatt ei leiarrolle i prosjektet EALLU,¹ som skal dokumentere matkulturen og dei tradisjonelle kunnskapane til urfolk som grunnlag for lokal økonomisk utvikling, resiliens og tilpassing til klimaendringar. Med støtte frå Kommunal- og distriktsdepartementet har senteret etablert og teke i bruk Boaššu / NOMAD Indigenous FoodLab – Arktiske urfolks matlaboratorium. Dette er eit samarbeid med Verdsforbundet for reindriftsfolk, Bocuse d’Or, Gourmand International og FN/FAO. Senteret har ei ungdomssatsing som skal formidle matkultur og styrkje samisk kokkeutdanning og medverke til at samisk ungdom kan etablere nye matprodukt og verksemder i distrikta.

I samarbeid med Harvard University og Fletcher School of Law and Diplomacy i USA har senteret utvikla eit internasjonalt leiarkursprogram (Training of Future Arctic Indigenous Leaders) som vert støtta av Utanriksdepartementet. Programmet gjev ungdom kompetanse innanfor leiing, resiliens, klimatilpassing, krisehandtering, innovasjon og lokalt diplomati. Som del av miljøprogrammet til FN leier senteret også eit større prosjekt om nomadisk resiliens og tradisjonell kunnskap.

¹ Indigenous youth, food knowledge and Arctic change.

5.9.7 Landbruket treng god tilgang på veterinærtenester

Utfordringar med å rekruttere veterinærar gjeld mange område av landet, og er særleg knytt til dyrehelsehjelp hos produksjonsdyr. Hurdalsplattforma slår fast at veterinærtenesta i heile landet skal styrkjast. Landbruks- og matdepartementet sette i august 2022 ned ei arbeidsgruppe for å greie ut utviklingstrekk og årsaksfaktorar for veterinærmangelen, og føreslå tiltak. Arbeidsgruppa vart leidd av KS med representantar frå statsforvaltarane, Landbruksdirektoratet, Den norske veterinærforening, NMBU Veterinærhøgskolen, Noregs Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag.

Arbeidsgruppa leverte rapporten sin 10. mars 2023.[93] Rapporten peiker på ein generell mangel på veterinærar i Noreg, og at utfordringsbiletet er samansett. Rekrutteringsutfordringar er ikkje noko ein opplever berre i produksjonsdyrpraksis, men også i kjæledyrklinikkar og i offentleg forvalting. Samstundes er inntektsgrunnlaget for veterinærar i produksjonsdyrpraksis minkande i store delar av landet fordi det er færre jordbruksverksemder med husdyr i tillegg til betre dyrehelse. Redusert inntektsgrunnlag i produksjonsdyrpraksis fører i sin tur til at det trengst færre praktiserande veterinærar på dagtid enn den bemanninga som er naudsynt for å gje ei akseptabel vaktbelasting utanom ordinær arbeidstid. Fleirtalet av dei praktiserande veterinærane søkjer seg til stillingar i føretak/klinikkar som gjev eit fagleg og kollegialt fellesskap og ordna arbeidstid.

Arbeidsgruppa har i tråd med mandatet lagt fram 21 ulike tiltak som dei meiner kan medverke til å redusere utfordringane med å rekruttere veterinærar i klinisk produksjonsdyrpraksis i distrikta. Tiltaka er grupperte innanfor fylgjande kategoriar: rekruttering og mentorordningar, arbeidsoppgåver for veterinærar, endringar i vaktområde/vaktorganisering, endra eller auka statlege tilskot, forvaltingsmessige forbetringar og lovendringar. Rapporten er no til vurdering i Landbruks- og matdepartementet.

5.9.8 Skogbruk er viktig for busetjing og sysselsetjing

Eit aktivt og lønsamt skogbruk og konkurransedyktig skogindustri er viktig for busetjing, sysselsetjing og næringsutvikling i store delar av landet. Ei ansvarleg og berekraftig forvalting av skogen er grunnlaget for langsiktig forsyning av råstoff til industrien. Regjeringa vil satse på tiltak som kan medverke til betre lønsemd i skogbruket.

Dei siste åra har det vore auka hogst i Noreg. Dette gjev potensial for auka industriell verdiskaping. Målet til regjeringa er at tømmer frå norsk skog skal gje mest mogleg verdiskaping gjennom lønsam vidareforedling og eksport av ferdigvarer. Ein offensiv politikk for skog- og trenæringa er god nærings-, distrikts- og klimapolitikk. Regjeringa vil leggje til rette for industriell vidareforedling av skog ved å utvikle ressursgrunnlaget og forbetre infrastrukturen i skogbruket.

Skog i vekst tek opp CO₂. Aktiv skogskjøtsel, med hogst, planting, gjødsling og ungskogpleie, gjev klimavinst. Regjeringa vil satse på skogplanting, ungskogpleie og andre skogkulturtiltak, mellom anna gjennom skogfond og tilskot til nærings- og miljøtiltak. Gode avvegingar mellom aktivitet og miljøomsyn, mellom natur og klima og mellom bruk og vern skal stå sentralt i ein berekraftig skogpolitikk. Regjeringa vil leggje til rette for å skape større verdiar av norske skogressursar, fremje ei berekraftig skogforvalting og kombinere auka skogbruksaktivitet med styrkte miljøomsyn i skogbruket.

5.9.9 Ei berekraftig forvalting av rovvilt

Noreg har ei todelt målsetjing om å ta vare på både levedyktige rovdyrbestandar og beiteinteresser. I utforminga av rovviltpolitikken gjennom rovviltforlika av 2004 og 2011, og i fleirtalsvedtaket om ulv i 2016, har det vore ein premiss at omsynet til å sikre at dei store rovviltartane overlever i norsk natur, må kombinerast med ei forvalting som totalt sett medverkar til å dempe konfliktane og motverke utryggleik innanfor den todelte målsetjinga. Regjeringa byggjer på rovviltforlika, den todelte målsetjinga, naturmangfaldlova og Bernkonvensjonen. Innanfor desse rammene vil regjeringa føre ein meir restriktiv rovdyrpolitikk, og vil styrkje rolla til dei regionale rovviltnemndene.

I tråd med Hurdalsplattforma vil regjeringa sikre at bestandmåla faktisk vert fylgde opp. Når ein bestand ligg over eller under bestandsmålet, skal han forvaltast i tråd med det målet som til kvar tid er vedteke av Stortinget. Det fylgjer også av Hurdalsplattforma at regjeringa vil innrette praktiseringa av rovviltforliket slik at kvotar på lisensfelling vert tekne ut i samsvar med vedtak, og slik at beiteprioriterte område vert respekterte ved at skadegjerarar vert felte utan ugrunna opphald. Regjeringa vil greie ut ein reduksjon av gjeldande bestandmål for ulv og bjørn med mål om å redusere ulempene for beitenæringar og lokalsamfunn. Det skal òg gjennomførast ei betre og sikrare teljing av dei ulike rovdyrbestandane.

Utmarksbeite er ei viktig næring i fleire utmarkskommunar og viktig i eit ressursnytteperspektiv. For utøvarane i desse næringane vil rovdyrsituasjonen kunne ha innverknad på livskvalitet og busetnad, og påverke avgjerder om investeringar og vidare drift. Då er det vesentleg å ha føreseieleg og konsekvent forvalting av rovvilt.

Denne regjeringa har flytta fram lisensfellingsperioden for jerv frå 10. september til 20. august. Endringa vart sett i verk den 20. august 2022. Rovviltnemndene kan som tidlegare fastsetje ein kortare lisensfellingsperiode dersom dei meiner det er grunnlag for dette. Klima- og miljødepartementet har endra forskrift 18. mars 2005 nr. 242 om forvalting av rovvilt (rovviltforskrifta) med verknad straks.

5.10 Reiseliv er ei viktig distriktsnæring

Reiselivsnæringa er viktig for mange distriktsområde på fleire måtar. Lokalsamfunn over heile landet har natur, kulturmiljø og kultur som gjev grunnlag for rike opplevingar og høve til verdiskaping og sysselsetjing. Dei siste åra har det særleg vore vekst i sysselsetjinga i reiselivsnæringane i distrikta.[94] Næringa var i vekst før pandemien og vart hardt ramma av nedstengingar og restriksjonar. Overnattingsstatistikk frå SSB viser at talet på kommersielle overnattingar er tilbake på same nivå som i 2019, med meir enn 36 millionar overnattingar ved kommersielle overnattingsverksemder i Noreg i 2022. Fleirtalet av dei sysselsette i næringa arbeider i sentrale område, men den relative verknaden av næringa er likevel større i dei minst sentrale kommunane.

Mange stader i Noreg er reiselivstilboda avgjerande for å skape levande og attraktive lokalsamfunn. Reiselivet og deltidsinnbyggjarar gjev vekst og arbeidsplassar. For ungdom kan reiselivsverksemdene vere det fyrste møtet med arbeidslivet, og verksemdene kan òg vere viktige for å rekruttere og integrere tilflyttarar. Utvikling av heilårlege reiselivsprodukt kan gje auka kvalitet og mangfald i tilbodet og gjere det enklare å rekruttere og halde på kompetent arbeidskraft.

Eit reisemål er eit geografisk avgrensa område med ulike reiselivstilbod. Det er det samla tilbodet som avgjer val av reisemål. Også innbyggjarane nyttar tenestene som reiselivsnæringa tilbyr. Det gjev utgangspunkt for å sjå utvikling av reiselivet og lokalsamfunna i samanheng. Gode stader å leve er gode stader å reise til. Mange verksemder i og kring reiselivsnæringa veks fram og gjev lokalsamfunnet betre tenester, opplevingar og tilbod, til dømes i form av restaurantar og kafear, handel, kultur og andre tenestetilbod for lokalsamfunna. Samstundes er det også lokalsamfunna som legg til rette for reiselivet, gjennom til dømes opparbeiding av turstiar, friluftsområde og torg, frivillig innsats på kulturarrangement og ikkje minst i kraft av å vere levande lokalmiljø.

Noreg har ein mangfaldig kulturarv, sterke mattradisjonar, kulturmiljø, kulturhistoriske byggverk og ein unik urfolkskultur. Her er kunstnarar og musikarar i verdsklasse. Eit fleirtal av dei tilreisande til Noreg ser på kultur som ein viktig del av ferien. Det er eit stort potensial for å bruke kultur, reiseliv og opplevingar meir strategisk i samfunnsutviklinga. Kultur styrkjer lokalsamfunna gjennom felles opplevingar og møteplassar og medverkar til lengre opphald og auka betalingsvilje hos gjestene.

Reisemålsutvalet leverte sin rapport[95] til regjeringa 30. mars. Utvalet har gjennomgått og vurdert rammevilkåra for lokal reisemålsutvikling. Utvalet føreslår ein ny modell for organiseringa av berekraftige norske reisemål, med utgangspunkt i etablering av ei reisemålsleiing som er tilpassa lokale tilhøve og forankra i kommunane. Reisemålsleiinga skal drive strategisk besøksforvalting og handtere utvikling og drift av fellesgode basert på ein breitt forankra besøksstrategi. Utvalet tilrår at arbeidet skal finansierast gjennom eit besøksbidrag som vert henta inn nasjonalt, men forvalta regionalt og lokalt.

Ein viktig del av det norske reiselivsproduktet er naturopplevingar. Dei fleste reiselivsverksemdene innanfor naturbasert reiseliv er små, med éin til tre tilsette. Dei er ofte sesongbaserte og held til i distrikta. Ein auka og ukontrollert ferdsel i naturen kan føre til nedbygging og tap av naturmangfald og natur. Betre styring av besøk er viktig for å fordele belastinga på naturen på fleire område. Slik kan ein også medverke til at innbyggjarane blir meir tilfredse med reiselivsnæringa, og styrkje gjesteopplevinga og kvaliteten på reiselivstilbodet. For at reiselivet skal kunne ta del i den grøne omstillinga, er det naudsynt med eit systematisk arbeid med reisemålsutvikling og kvalitet på fellesgoda.

Reiselivet er med på å skape verdiar og identitet, men kan òg leggje press på areal og lokalsamfunn. Reisemålsutvalet meiner at reiselivet må utviklast på ein måte som skaper attraktive lokalsamfunn for innbyggjarar og tilreisande. Då må arbeidet ta utgangspunkt i det lokalsamfunnet ynskjer. Utvalet understrekar at den vidare utviklinga av reisemål krev samarbeid mellom fleire aktørar frå privat, offentleg og frivillig sektor, og frå lokalsamfunnet. Strategiar og prioriteringar for ei berekraftig reisemålsutvikling må forankrast i planverket til kommunen og gjennom god medverknad frå alle interessentar og aktørar.

Reiselivsnæringa tilbyr opplevingar gjennom bruk av natur- og kulturgode og infrastruktur som er tilgjengeleg for alle. Dette vert kalla fellesgode. Auka ferdsel gjer det naudsynt å tilretteleggje meir. Samstundes kan meir tilrettelegging føre til fleire tilreisande. Verken dei tilreisande eller næringsaktørane som nyt godt av fellesgoda, har kvar for seg insentiv til å ta det økonomiske ansvaret for å ta vare på, utvikle og drifte fellesgoda.

I Europa har 21 av 30 land innført ei form for fellesgodefinansiering. Reisemålsutvalet skreiv at ei slik løysing, der tilreisande i større grad medverkar i finansieringa av utvikling, drift og vedlikehald av fellesgode, vil vere viktig for ei berekraftig utvikling av lokalsamfunna og næringa framover. Både fylkeskommunar og kommunar ynskjer i aukande grad å sjå reiselivsutvikling i samanheng med stad- og samfunnsutvikling, og å leggje meir vekt på berekraftig besøksforvalting, for å unngå overbelasting av natur, kulturmiljø og lokalsamfunn. Til dømes har Nordland fylkeskommune arbeidd systematisk for at reiselivet skal vere ei positiv kraft i lokalsamfunnet, gjennom besøksforvaltingsprosjektet frå 2018 som omfattar reiselivsregion Lofoten, reisemål Vega og besøkspunkt Svartisen/Meløy. Kompetansen og løysingane som er utvikla i prosjektet er lagde til grunn i ny strategi for reiseliv og opplevingar i Nordland 2023–2027.

Regjeringa vil vurdere korleis tilrådingane til reisemålsutvalet[96] kan fylgjast opp. Rapporten gjev eit godt grunnlag for innretting av satsingar på reisemålsutvikling i norske kommunar.

Regjeringa arbeider med ulike tiltak for å skape ei konkurransedyktig, heilårleg reiselivsnæring som er meir berekraftig og lønsam enn tidlegare, og som skaper aktivitet i heile landet. Regjeringa har i Hurdalsplattforma varsla ein nasjonal plan for reiselivsnæringa, med vekt på berekraftig utvikling, heilårlege arbeidsplassar, kompetanse, marknadsføring, reisemålsutvikling og verdiskaping i heile landet. Det går fram av Hurdalsplattforma at regjeringa vil gje kommunar høve til å innføre besøksbidrag. Regjeringa har motteke forslag til pilotprosjekt frå Nordkapp, Beitostølen, Verdsarvfjordane og Lofoten. Modellane utfordrar dagens lovverk, og det må gjerast juridiske vurderingar for å finne gode løysingar.

Regjeringa har i samarbeid med friluftsorganisasjonane starta arbeidet med å utvikle ei nasjonal godkjenningsordning for lokale og regionale guidar, turleiarar og fjellførarar. Regjering har sett i gang Reiseliv 2030[97] for å stimulere til kunnskapsbasert utvikling av heile reiselivsnæringa, og føreslå prioritering av forskings- og innovasjonsaktivitetar for å gjere reiselivsnæringa meir heilårleg, oppnå auka verdiskaping og medverke til grøn omstilling.

Regjeringa legg til rette for ei berekraftig besøksforvalting. Miljødirektoratet har utvikla rettleiing for besøksforvalting for verneområde. Nasjonalparkstyra utarbeider besøksstrategiar som skal sikre naturverdiane og leggje til rette for aktivitet og verdiskaping. Merkevara Noregs nasjonalparkar samlar alle verneområde, besøkssenter, nasjonalparklandsbyar og -kommunar under ein felles paraply. Den felles overbygningen gjer det mogleg å leggje til rette for at fleire skal kunne oppsøkje nasjonalparkane der naturen toler det. Reisemålsutvalet meiner rettleiinga bør utvidast til også å omfatte besøksforvalting utanfor verneområda.

Miljødirektoratet forvaltar ordninga med nasjonale turiststiar, som skal medverke til ei berekraftig forvalting av mykje besøkte naturattraksjonar, mellom anna gjennom å redusere forsøpling og gje mindre slitasje på naturen og færre ulykker.

Boks 5.16 Matnasjonen Noreg

Matnasjonen Noreg er ei felles ramme for arbeid med næringsutvikling og verdiskaping i verdikjeda for mat frå både hav og land. Både Innovasjon Noreg og fylkeskommunane forvaltar verkemiddel for å fylgje opp regjeringa si satsing på lokalmat og -drikke. Arbeidet med å byggje heilskaplege mat- og reiselivskonsept blir særskilt fylgt opp gjennom tiltak forvalta av Innovasjon Noreg og gjennom nasjonale og regionale samarbeidsarenaer og verkemiddel for vekst i landbruksbasert reiseliv, lokalmatproduksjon og andre tilleggsnæringar i landbruket. På regionalt nivå er fylkeskommunen og det regionale partnarskapet for landbruk ein viktig drivar for arbeidet.

Boks 5.17 Verdsarv og attraktive lokalsamfunn

Bergstaden Røros blei innskriven på verdsarvlista til Unesco¹ i 1980. I 2010 blei området utvida som Røros bergstad og Circumferensen.¹ Utvidinga omfatta eit større område med areal i Holtålen, Røros, Os og Engerdal. Verdsarvstatusen forpliktar staten og lokale styresmakter til å ta vare på og utvikle verdsarvverdiane. Godt samspel mellom huseigarar, grunneigarar, næringsliv, kommune, fylkeskommune og musea er sentralt for å lykkast med dette. Det er også mange lokalt sysselsette innanfor handverk, formidling og forvalting som er direkte knytte til arbeidet med å ta vare på og formidle verdsarven. Det var gruvedrift og landbruk som la grunnlaget for utviklinga av Røros, og Røros koparverk var eit av dei viktigaste bergverka i Noreg i 250 år. Røros har teke vare på mykje av det opphavelege preget frå gruvetida, med hus frå 1700- og 1800-talet og eit gatemønster frå 1600-talet.

Røros er i dag ein stor reiselivsdestinasjon. Kulturmiljøturismen står for meir enn ein tredel av verdiskapinga i reiselivet på Røros og for 9 prosent av talet på sysselsette. Rørosmartnan er eit populært arrangement med tradisjonar frå 1854. Merkevara «Røros» vert òg nytta i sal av lokal mat og andre lokale produkt. Røros er sertifisert som eit berekraftig reisemål, gjennom merkeordninga til Innovasjon Noreg. Det inneber at reisemålet Røros over tid skal verte endå meir berekraftig, og at destinasjonen må arbeide kontinuerleg for å nå krava i ordninga og vise forbetring kvart tredje år. Resultatet er at gjester og innbyggjarar får auka medvit om berekraft, og at det vert stadig viktigare for reiselivsaktørane å redusere det økologiske fotavtrykket.

Figur 5.6 Frå Rørosmartnan

Foto: Anders Wittrup

¹ UNESCO er FNs organisasjon for utdanning, vitskap og kultur.

²Circumferensen kjem av det latinske «cirkum», som tyder omkrins eller omfang. Ein sirkumferens vart gjerne fastsett rundt bergverka frå midten av 1600-talet og innebar at alle som eigde skog innanfor sirkumferensen var pliktige til å køyre ved og anna til gruvene som var eigde av privilegiehaldarane – i dette høvet eigarane i Røros Kobberverk.

5.10.1 Samiske mattradisjonar, kultur og reiseliv

Samiske område er rike på råvarer frå primærnæringane. Det er eit stort potensial for auka verdiskaping og vidareforedling av reinkjøt, lammekjøt, fisk, tang og tare og andre marine artar. Sametinget samarbeider med urfolk i andre delar av verda om mattryggleik. Det er etablert ei samanslutning av urfolk om matsystem som FN-organisasjonen for ernæring og landbruk (FAO) har ansvar for.

Samisk mat og opplevingar knytte til reiseliv og samisk kultur har eit stort potensial for vidare utvikling. Reiselivet etterspør i større grad lokalprodusert mat. Det er mogleg å utvikle dei samiske områda til attraktive matdestinasjonar og kople samisk reiseliv, kreative næringar og mat tettare saman. Næringsaktørane er små og avhengige av samarbeid med kvarandre eller med andre aktørar. Ein måte å lykkast på er at produsentane dannar nettverk og samarbeid seg imellom eller nyttar eksisterande nettverk slik at dei kan verte meir synlege på marknaden.

Ei sterk samisk reiselivsnæring, med aktørar som er sterke nok til å leve av næringa, er viktig for å styrkje samisk språk, kultur og levesett. Verksemdene knytte til kreative næringar er ofte små, og eit fåtal har dette som heiltidsjobb. Dei har gjerne lite kapitaltilgang, og mange treng meir kompetanse om forretningsdrift. Kraftsenter og organisasjonar som kunstnarkollektivet Dáiddádallu er viktige for å styrkje samiske kreative næringar.

Samisk reiseliv og samiske kreative næringar omfattar kulturelement som utgjer ein sentral del av verksemda. Samisk reiseliv spelar ofte ei nøkkelrolle i vekst og verdiskaping i samiske område, samstundes som det viser fram og lærer bort samisk tradisjon og kultur til resten av Noreg og verda. Kreative næringar i samiske område omfattar eit breitt spekter av verksemder, med koplingar til duodji innanfor formgiving og design og til andre delar av samisk kultur, som joik, folketru, forteljetradisjonar og matkultur. At samiske kunstnarar har fått innpass på større internasjonale arenaer, medverkar til å løfte samisk kunst og kultur.

6 Utdanning og arbeidskraft for framtida

Tilstrekkeleg arbeidskraft med rett kompetanse er ein føresetnad for utvikling og verdiskaping i alle lokalsamfunn. God tilgang på kompetanse er avgjerande for at verksemder skal kunne skape verdiar i alle delar av landet, og for at det offentlege skal kunne levere gode og likeverdige tenester til innbyggjarane. Utdanning er viktig for å skape eit godt liv for den einskilde og eit godt samfunn for alle. Ungdom treng utdanning og flyttar dit tilboda er gode og der omdømet til institusjonane er godt.[98] Kompetansepolitikken til regjeringa er nyleg lagd fram i ei stortingsmelding om kompetansebehovet i Noreg.[99] Målet er høg sysselsetjing og å dekkje dei viktigaste kompetansebehova i arbeids- og samfunnslivet framover. Utdanning og kompetanse er ein av nøklane til god samfunnsutvikling, til høg kvalitet i offentleg velferdsproduksjon og til innovasjon i næringslivet. Utdanning og opplæring må gjerast tilgjengeleg for alle, uavhengig av bustad og livssituasjon, og innrettast og dimensjonerast meir i tråd med det arbeidslivet treng og studentane etterspør. Finansieringa av universitet og høgskolar må gje rom for å prioritere framtidige kompetansebehov. Det må i samråd med partane leggjast betre til rette for læring i arbeidslivet, og det må satsast på kvalifisering av arbeidskraftreserven og godkjenning av utdanning og kvalifikasjonar frå utlandet.

Distriktsdemografiutvalet[100] stadfestar at distriktskommunar har vedvarande utfordringar knytte til å rekruttere arbeidskraft med høgare utdanning. Fire store grupper av yrke står for 60 prosent av mangelen på arbeidskraft: helse-, pleie- og omsorgsyrke, bygg og anlegg, industriarbeid og ingeniør- og IKT-yrke. Tala har vore relativt stabile over tid. Mangelen på arbeidskraft er særleg stor i Nord-Noreg, Møre og Romsdal, Vestfold og Telemark. Kompetansebarometeret til NHO viser at to av tre NHO-verksemder manglar folk med rett kompetanse. Heile 46 prosent av NHO-verksemdene har prøvd å rekruttere utan å få tak i ynskt kompetanse. Når verksemdene manglar folk med rett kompetanse, kan det føre til tap av kundar, skrinlagde prosjekt og lågare verdiskaping.

Dette kapittelet handlar om politikken for å løyse dei mest sentrale kompetanse- og rekrutteringsutfordringane distrikta står overfor. Det handlar om desentralisert og fleksibel utdanning, om ei forsterka satsing på yrkesfagleg utdanning, om ein betre balanse mellom tilbod og etterspurnad etter utdanning, om rekruttering av arbeidskraft til distrikta og om å inkludere fleire i arbeidslivet, særleg unge vaksne. Politikken for å medverke til at innvandrarar skal kome i arbeid, er omtala i kapittel 2.4.

6.1 Desentralisert og fleksibel utdanning der folk bur

Innbyggjarane i dei minst sentrale distriktskommunane har lågare utdanningsnivå enn i resten av landet. Innlandet, Nordland, Troms og Finnmark har relativt mange sysselsette med grunnskule som høgaste gjennomførte utdanning og relativt få med lang høgare utdanning (sjå figur 6.1). I distrikta er arbeidsmarknadene små, og fleire stader er det lang avstand til utdanningsinstitusjonar.

Figur 6.1 Prosentvis del av innbyggjarar med høgare utdanning (etter sentralitet)

Kjelde: SSB. Utrekning: Kommunal- og distriktsdepartementet

Utdanningsinstitusjonane ligg i dei større byane, og mange unge går ut i arbeid i dei arbeidsmarknadene der institusjonane ligg. Distriktsdemografiutvalet[101] meiner det er større potensial for å sikre høgt utdanna arbeidskraft til distrikta dersom ein satsar på å utdanne dei som allereie bur der, framfor å søkje å trekkje til seg høgt utdanna folk som bur andre stader. Derfor er det viktig med eit desentralisert og fleksibelt utdanningstilbod. Eit av forslaga også frå ungdomens distriktspanel er at universitet, høgskular og fagskular bør utvikle desentraliserte og samlingsbaserte studiemiljø.

Distriktsnæringsutvalet[102] meiner at distrikta treng fleksible etter- og vidareutdanningstilbod for å kunne tilby lokalt og regionalt næringsliv den kompetansen dei treng. Her har universiteta, høgskolane og fagskulane ei viktig rolle, og utvalet meiner det er naudsynt at finansieringa og insentiva stimulerer til ein desentralisert studiestadstruktur. Utvalet trekkjer òg fram regionale læreordningar som eit viktig tilskot for å styrkje rekrutteringa.

NIFU[103] har evaluert ordningane for fleksibel og desentralisert utdanning til Direktoratet for høgare utdanning og kompetanse (HK-dir). Evalueringa viser at studietilboda er relevante for det arbeidslivet treng, og at dei medverkar til at utdanning og kompetanse vert tilgjengeleg der folk bur, og i ulike livssituasjonar. Heile 84 prosent av studentane som tek fleksible og desentraliserte studietilbod, er fornøgde med relevansen for arbeidslivet, og 69 prosent rapporterar at dei ikkje ville ha fullført studiet utan den fleksibiliteten programmet gav for studiekvardagen. Regjeringa vil leggje til rette for fleksibel utdanning i heile landet, slik at utdanning og opplæring skal vere tilgjengeleg for alle. Dette er nærare omtala i Utsyn over kompetansebehovet i Norge.[104]

Kunnskapsdepartementet tydeleggjer i tildelingsbrevet til universiteta og høgskulane for 2023 ei forventing om at institusjonane «vidarefører samarbeidet med fylkeskommunane og andre relevante aktørar for å styrkje det desentraliserte tilbodet og møte regionale kompetansebehov. Universitet og høgskular skal prioritere livslang læring og fleksible og desentraliserte tilbod slik at utdanning og kompetanseheving vert tilgjengeleg og uavhengig av bustad og livssituasjon».[105] Kunnskapsdepartementet vil fylgje opp føringane i tildelingsbrevet i styringsdialogen med institusjonane.

Fleksibilitet er avgjerande for at utdanningssystemet skal kunne svare raskt på det arbeidslivet etterspør av kompetanse. Regjeringa vil arbeide for eit utdanningssystem som svarer endå betre på etterspurnaden etter kompetanse, både frå arbeidslivet og frå dei som søkjer utdanning. Regjeringa meiner det er viktig å utvikle arbeidslivsnære tilbod i samarbeid med partane i arbeidslivet. I 2022 vart det løyvd 184 mill. kroner til fleksibel og desentralisert utdanning, midlar som utdanningsinstitusjonane og studiesentera kunne søkje på. 150 mill. kroner vart tildelt fagskular, høgskular og universitet til arbeid med fleksibel utdanning, og 34 mill. kroner vart tildelt studiesenter ulike stader i landet. For 2023 har regjeringa auka summen til 200 mill. kroner, og inntil 50 mill. kroner av desse midlane går til studiesenter. Direktoratet for høgare utdanning og kompetanse forvaltar ordninga. Etablering av studiesenter gjev høve til at fleire kan få tilgang til utdanning i nærleiken av der dei bur (sjå meir om dette i kap 6.3.2).

6.1.1 Styrkt helsefagutdanning og fleire praksisplassar

Det er viktig å sikre ein stabil og god tilgang på personell med helsefagleg kompetanse. Studium i helsefag er etterspurde av studentane, og det er for få studieplassar til at alle kan få oppfylt fyrstevalet. Regjeringa vil gjennom dimensjoneringa av utdanningssystemet særleg prioritere kompetanse som er naudsynt for å ha gode velferdstenester i heile landet, for å skape eit høgproduktivt og konkurransedyktig næringsliv og for å gjennomføre det grøne skiftet.

Regjeringa har styrkt sjukepleiarutdanninga. I 2022 tildelte Kunnskapsdepartementet 300 studieplassar til sjukepleiar- og spesialsjukepleiarutdanningane. Universitet og høgskular er også bedne om å auke kapasiteten i grunnutdanninga i sjukepleie med 200 studieplassar innanfor eiga rammeløyving. Til saman gjev dette auka opptak tilsvarande 500 studieplassar. Desentraliserte og fleksible studietilbod i sjukepleie vil forenkle tilgangen på kompetanse i mindre sentrale strok. Det vil også gjere det mogleg å studere for dei som av ulike årsaker ikkje kan flytte. Hausten 2022 vart det inngått ein avtale mellom KS og regjeringa med mål om å auke kvalitet og kapasitet i praksisordningane i kommunane for helse- og sosialfagstudentar. Avtalen skal styrkje samarbeidet mellom utdanningsinstitusjonane og kommunane for å sikre fleire praksisplassar i helse- og omsorgstenesta.[106] I 2022 har regjeringa prioritert 50 mill. kroner til bu- og reisetilskot for at studentar kan ha praksis i kommunar i heile landet. Midlane vart fordelte gjennom Direktoratet for høgare utdanning og kompetanse.

Regjeringa legg desentraliserte studiemodellar til grunn for ambisjonane for medisinutdanninga. Utdanning av legar i Noreg er kostnadskrevjande og stiller krav om best mogleg bruk av eksisterande ressursar. Det vert i aukande grad lagt opp til desentraliserte modellar for utdanning av legar, der studentane bur, slik at dei får undervisning og gjennomfører praksis utanfor dei store studiebyane. I 2022 og 2023 har regjeringa styrkt medisinutdanninga ved UiT – Noregs arktiske universitet med 45 studieplassar. Regjeringa vil fylgje opp helsefagutdanninga og vurdere tilrådingane om utdanning frå Helsepersonellkommisjonen i arbeidet med stortingsmeldinga om profesjonsutdanningane, som blir lagd fram våren 2024.

Spesialistutdanninga for legar er nyleg lagd om slik at legar som spesialiserer seg, får ei tilknyting til det helseføretaket eller den kommunen dei er tilsett i eller har avtale med. I helseføretaka vert legane primært tilsette i faste stillingar for legar i spesialisering, og dei skal få utarbeidd ein heilskapleg plan for utdanningsløpet fram til ferdig spesialisering. Innanfor planen kan dei ha kortare opphald ved dei store sjukehusa for å få meir spesialisert kompetanse medan dei framleis har den faste stillinga i det lokale helseføretaket. Ordninga skaper insentiv til at helseføretak og mindre sjukehus i distrikta kan halde på dei legespesialistane som dei utdannar, i motsetnad til tidlegare, då legane sjølve søkte på stillingar ved ulike sjukehus for å få tilstrekkeleg praksis. Allmennlegar i spesialisering (ALIS) (sjå kapittel 3) har eit tilsvarande opplegg med fast tilknyting til ein kommune.

I Langtidsplan for forskning og høyere utdanning 2023–2032[107] kjem det fram at regjeringa vil prioritere relevante profesjonsutdanningar med underdekning, og særleg barnevern, lærarar i distrikta og lærarar med samisk språkkompetanse.

6.1.2 Kommunane treng fleire kvalifiserte lærarar

Det viktigaste for at born og unge i skulen skal lære, føle meistring og trivast, er at dei møter kvalifiserte lærarar som har tid til å sjå den einskilde eleven. Som barnehage- og skuleeigarar er det avgjerande at kommunar og fylkeskommunar samhandlar med universitet og høgskular for å sikre samsvar mellom kva utdanningar som vert tilbydd, og kva type arbeidskraft som trengst. Nokre regionar i landet har vedvarande eller tilbakevendande rekrutteringsutfordringar. Dette gjeld særleg i Nord-Noreg og Oslo og Viken. Det er viktig at kommunar og fylkeskommunar arbeider for å skape attraktive arbeidsplassar med gode arbeidsvilkår og fagleg stimulerande profesjonsfellesskap.

Regjeringa vil møte lærarmangelen med ei brei satsing på å rekruttere, utdanne og halde på kvalifiserte lærarar. Kunnskapsdepartementet har ei rekkje verkemiddel som kvar for seg og saman medverkar til at lærarar i barnehage og skule kan vidareutvikle kompetansen sin, og som gjer det attraktivt både å velje og å bli verande i læraryrket.

Kunnskapsdepartementet finansierer ulike tiltak for å auke talet på søkjarar til lærarutdanningane, kvalifisere søkjarar som ikkje oppfyller krava, skape større studentmangfald og mangfald blant lærarar i barnehage og skule, og kvalifisere tilsette som ikkje har fullført lærarutdanninga som dei har starta på. Det er oppretta ulike ordningar gjennom Lånekassa som skal stimulere til fleire søkjarar til dei skuleretta lærarutdanningane og til at nyutdanna skal busetje seg i kommunar i Nord-Noreg, der det er stor trong for lærarar.

Regjeringa styrkjer lærarprofesjonen gjennom mellom anna tillitsreforma, ordningane for vidareutdanning, tilskotsordning for lokal kompetanseutvikling, rettleiing av nyutdanna nytilsette, og ei ny partsforankra ordning for karrierevegar for lærarane. Tillitsreforma, som regjeringa har sett i gang saman med partane i sektoren, inneber å gje dei tilsette større innverknad på eige arbeid. Auka tillit vil medverke til sterkare profesjonsfellesskap.

Det er stor mangel på samisklærarar og andre samiskspråklege tilsette i barnehage og skule. Regjeringa la våren 2023 fram ei melding til Stortinget om Samisk språk, kultur og samfunnsliv.[108] I meldinga blir det gjort greie for pågåande prosessar og prioriterte innsatsområde for å styrkje samisktilbodet på alle nivå, i barnehagar og skular og høgare utdanning, og for å styrkje fagmiljøa og rekruttere fleire til samiskspråkleg høgare utdanning og forsking. I statsbudsjettet for 2023 har regjeringa løyvd eit tilskot til Sametinget på 6,6 mill. kroner.

Regjeringa skal leggje fram ei stortingsmelding om profesjonsutdanningane våren 2024, som byggjer vidare på Utsyn over kompetansebehovet i Norge.[109] Profesjonsmeldinga vil leggje vekt på lærar-, ingeniør-, helse- og sosialfagutdanningane. Det er avgjerande for det framtidige velferdstilbodet i kommunane at desse utdanningane har høg kvalitet og rett kapasitet, og at dei rekrutterer frå heile befolkninga.

Meldinga skal mellom anna drøfte utfordringar med praksisplassar og rekruttering til utdanningane. Praksis er ein viktig rekrutteringsarena for kommunane. Rekrutteringa til lærarutdanningane er låg. Desse utfordringane gjer seg særleg gjeldande i Nord-Noreg.

Som del av arbeidet med stortingsmeldinga om profesjonsutdanningane vil regjeringa derfor vurdere tiltak for å auke talet på praksisplassar for helse- og sosialfagstudenter i distriktskommunar. Regjeringa vil også vurdere tiltak for å auke rekrutteringa i heile landet.

Boks 6.1 Noreg tek del i eit globalt urfolksnettverk for utdanning

World Indigenous Nations Higher Education Consortium (WINHEC) er eit globalt urfolksnettverk som skal medverke til å styrkje urfolks utdanning og rett til utdanning. WINHEC vart etablert i 2002 og gjaldt i utgangspunktet berre høgare utdanning. No har det akkreditering på fleire utdanningsnivå. Akkreditering i WINHEC er eit teikn på at ein utdanningsinstitusjon eller eit utdanningsprogram byggjer på språket, kulturen og verdssynet til eit urfolk og oppfyller føremålet sitt med tilfredsstillande kvalitet. Målet til nettverket er mellom anna å

dele kunnskap gjennom utveksling og teknologi

verne og styrkje urfolks tru, kultur, filosofi, kunnskap og språk gjennom utdanning

halde ved like tradisjonskunnskapen og anerkjenne retten urfolk har til utdanning

verne og fremje dei kulturelle og intellektuelle rettane til eigedom som urfolk har

Akkrediterte urfolksinstitusjonar i nettverket er Samisk høgskule (frå 2008), Samisk vidaregåande skule og reindriftsskule i Kautokeino (frå 2016) og Samisk vidaregåande skule i Karasjok (frå 2022). Samisk høgskule var vertskap for generalforsamlinga til WINHEC i 2018.

6.2 Ei forsterka satsing på yrkesfagleg utdanning

Arbeidsmarknaden og næringslivet i distrikta treng folk med yrkesfagleg utdanning. Fagskular og læreplassar er ei prioritert satsing for regjeringa. Distriktssenteret stadfestar i ein rapport[110] at ungdom i distrikta vel yrkesfaglege studieretningar i større grad enn dei som veks opp i dei mest sentrale regionane. Yrkesfagleg utdanning har jamt over lågare grad av gjennomføring enn studieførebuande utdanningsprogram. Dermed er det relativt fleire unge i distrikta enn i sentrale strok som ikkje fullfører vidaregåande skule på normert tid, eller som ikkje fullfører vidaregåande opplæring i det heile teke. Rapporten peiker på at det trengst vidare forsking på utdanningskarrieren til distriktsungdomane, dei regionale og lokale kunnskapsbehova, demografiske utfordringar, kjønn og sosial bakgrunn for å kunne utforme gode tiltak for å auke graden av fullføring.

6.2.1 Læreplassar i vidaregåande opplæring

Stadig fleire søkjarar får læreplass, men det er framleis for mange som står utan. I statsbudsjettet for 2023 er det løyvd om lag 460 mill. kroner til arbeidet med kvalifisering og formidling til læreplass. Trepartssamarbeidet er viktig for å lykkast med fag- og yrkesopplæringa, ikkje minst i arbeidet med å skaffe fleire læreplassar for ei brei og mangfaldig elevgruppe. Gjennom Samfunnskontrakt for fleire læreplassar vert det utvikla eit systematisk og godt samarbeid mellom partane i arbeidslivet, fylkeskommunane og nasjonale styresmakter. Samarbeidet forpliktar aktørane til å arbeide målretta med å rekruttere fleire læreverksemder og styrkje det lokale arbeidet for læreplassar. Arbeidet mot diskriminering og for mangfald i rekrutteringa til læreplassar står sentralt.

Alle verksemder i staten har også, i 2023, fått ei fellesføring om at statlege verksemder skal ha lærlingar knytte til seg der talet på lærlingar skal stå i eit rimeleg høve til storleiken på verksemda. Verksemder med meir enn 75 tilsette skal til kvar tid ha minst ein lærling, og større verksemder bør ha ambisjon om fleire enn ein lærling. For meir informasjon om fellesføringar, sjå kapittel 7.3.1.

Det er særleg viktig med ein ekstra innsats retta mot elevar som arbeidslivet ikkje oppfattar som kvalifiserte for læreplass sjølv om dei har fullført det andre året i det vidaregåande løpet og er formelt kvalifiserte. Det er naudsynt med tettare individuell oppfylging og innsats gjennom heile det yrkesfaglege opplæringsløpet for å lykkast med formidling til læreplass. Satsinga til regjeringa skal styrkje fylkeskommunane i deira eige arbeid med lokale læreplassgarantiar, og i arbeidet med kvalifisering og formidling av elevane til læreplassar.

Boks 6.2 Lærlingar i forsvarssektoren

Forsvaret er den etaten i staten som har flest lærlingar. I slutten av 2022 hadde Forsvaret kontrakt med 588 lærlingar i 24 ulike fag. 45 prosent av lærekontraktane er i Nordland, Troms og Finnmark. Opplæringskontoret for Forsvaret, som har ansvar for læreordninga, har inngått ein samarbeidsavtale med Nordland fylkeskommune, etter at fylkeskommunen i februar 2019 vedtok å innføre ein læreplassgaranti for elevar i vidaregåande opplæring. Liknande avtalar vert fortløpande gjorde med andre fylkeskommunar. Forsvarsdepartementet har utvikla ein handlingsplan for lærlingar i forsvarssektoren. Handlingsplanen varslar ein ambisjon om at talet på læreplassar skal auke, og at kompetansen hos Opplæringskontoret for Forsvaret skal brukast til å utvikle læreordninga i sektoren.

Boks 6.3 Auka bortebuarstipend

Det er viktig å få fleire til å fullføre vidaregåande opplæring for å sikre gode levekår for dei unge i framtida. I delar av Noreg, og særleg i Nord-Noreg, er det så store avstandar og lang reisetid at elevar må flytte frå foreldreheimen for å ta vidaregåande opplæring. For å dekkje buutgifter kan desse elevane få eit månadleg bortebuarstipend frå Lånekassa. For at geografi og privatøkonomi ikkje skal vere til hinder for at unge får den opplæringa dei ynskjer seg, har regjeringa i statsbudsjettet for 2023 styrkt bortebuarstipendet. Frå og med skuleåret 2023–2024 er det månadlege stipendet auka nominelt med 17 prosent.

6.2.2 Fagskular er viktige leverandørar av kompetanse i distrikta

Fagskuleutdanningar eller høgare yrkesfaglege utdanningar er korte, yrkesretta utdanningar på inntil tre år (heiltid). Studentane vert tekne opp på grunnlag av fullført vidaregåande opplæring (generell studiekompetanse, fullført fag- eller sveinebrev) eller tilsvarande realkompetanse. Fagskuleutdanningane legg vekt på praktiske oppgåver knytte opp mot arbeidslivet og vert derfor kalla utdanninga til arbeidslivet. Hausten 2022 var det 58 fagskular i landet, og av desse var fire statlege, 12 fylkeskommunale og 42 private. Det har vore ein markant auke i talet på studiestader dei siste åra frå 155 i 2019 til 183 i 2020. Samstundes er talet på fagskular redusert, mellom anna som fylgje av fylkessamanslåingar.

Fagskulane, med fylkeskommunen som forvaltar og eigar, er ein viktig del av regionalpolitikken. Skulane leverer relevante utdanningstilbod som er lett tilgjengelege over heile landet. 60 prosent av fagskuleutdanningane er samlings- og nettbaserte tilbod, og 70 prosent er deltidsutdanningar som er godt tilrettelagde for livslang læring. Fylkeskommunane har ansvar for å dimensjonere fagskuleutdanninga slik at kapasiteten er tilpassa dei faga som arbeidslivet etterspør. Fagskulane kan raskt svare på nye behov for kompetanse i arbeidslivet, til dømes gjennom vidareutdanningstilbod for fagarbeidarar som treng ny kompetanse som fylgje av grøn omstilling. Ved framtidige tildelingar til fagskulane vil regjeringa prioritere studieplassar innanfor teknologi, helse og fagområde som er viktige for det grøne skiftet. Regjeringa vil ha dialog med fylkeskommunane om korleis desse prioriteringane kan fylgjast opp i forvaltinga av sektoren.

Samfunnsøkonomisk analyse[111] skriv i ein rapport om dimensjonering av utdanningstilbodet at det å styrkje fagskulane er det viktigaste tiltaket for næringsrelevansen i utdanningssystemet. Derfor er det avgjerande at fylkeskommunane har dette ansvaret. Fylkeskommunane har den lokale kunnskapen om arbeidsmarknaden og kompetansebehova og kan sørgje for eit treffsikkert yrkesfagleg utdanningstilbod som medverkar til å løyse kompetanseutfordringane i fylket.

Det er NOKUT[112] som har ansvar for godkjenning av fagskuletilboda. Talet på søknader om godkjenning har auka dei siste åra, og det er ei utfordring å få raskt fram yrkesfaglege tilbod av god kvalitet som er tilpassa etterspurnaden. Regjeringa vil vurdere korleis ein kan leggje til rette for at fagskulane etter godkjenning kan opprette og endre studietilbod utan å måtte søkje NOKUT om dette. Ein slik institusjonsakkreditering vil krevje endring i fagskulelova, og Kunnskapsdepartementet tek sikte på å sende eit lovforslag om dette på høyring.[113]

Regjeringa har starta arbeidet med ei melding til Stortinget om høgare yrkesfagleg utdanning, som vil ta for seg tiltak for å sikre kvalitet og relevans i utdanningane, treffsikker støtte til drift og utvikling, og rett dimensjonering av tilboda.

6.3 Betre balanse mellom tilbod og etterspurnad av kompetanse

Regjeringa meiner det er naudsynt å jobbe for ein større heilskap i kompetanse- og utdanningspolitikken. Det inneber å sjå ulike utdanningsnivå i samanheng, men også å kunne få ein god balanse mellom utdanningstilboda og kompetansebehova i alle delar av samfunnet. Fleksibilitet er naudsynt for at utdanningssystemet raskt skal kunne tilpasse tilboda etter kva kompetanse arbeidslivet treng. Regjeringa vil arbeide for eit utdanningssystem som er dimensjonert slik at kapasiteten fylgjer etterspurnaden, både frå dei som søkjer utdanning og frå arbeidslivet.

Fylkeskommunen har ansvaret for å dimensjonere utdanningstilbodet i vidaregåande opplæring og fagskular og for karriererettleiing for vaksne. Med regionreforma fekk fylkeskommunane også eit større kompetansepolitisk oppdrag og ansvar for å medverke til betre samsvar mellom etterspurnaden etter arbeidskraft og tilbodet om utdanning og kompetanse. Fylkeskommunane medverkar gjennom dette også til å mobilisere og leggje til rette for utdanning og etter- og vidareutdanning. Alle fylkeskommunane har etablert regionale kompetanseforum der utdanningsinstitusjonar i regionen er representerte, i tillegg til Nav og partane i arbeidslivet.[114] Partnarskapa jobbar mellom anna med å få fram felles kunnskapsgrunnlag om regionale kompetansebehov som grunnlag for regionale prioriteringar og tiltak. Regionale kompetanseplanar og -strategiar vert forankra i dei regionale partnarskapa. Kommunal- og distriktsdepartementet vil, i dialog med fylkeskommunane, sjå nærare på korleis partnarskapa kan medverke til betre koordinering og meir forpliktande samarbeid om å møte utfordringane i regionale arbeidsmarknader.

Fylkeskommunane har i fellesskap utvikla eit indikatorsett[115] som skal få fram kompetansebehova i dei regionale arbeidsmarknadene. Direktoratet for høgare utdanning og kompetanse har frå 2023 ansvaret for drift av ein ny digital portal for dei regionale indikatorane, i nært samarbeid med analyseeiningane i fylkeskommunane. Denne systematiske kunnskapsinnhentinga kan verte av stor verdi for arbeidet til kompetansepartnarskapa med prioritering av tiltak og dimensjonering av utdanningstilbod på ulike nivå, og i nasjonale prioriteringar og dimensjoneringar av studieplassar. Det styrkte regionale kunnskapsgrunnlaget bør sjåast i samanheng med det nasjonale kunnskapsgrunnlaget for kompetansebehov. Slik kan det bli brukt i universiteta og høgskulane når dei skal setje saman og dimensjonere etterspurde fagområde i eigen region.

Regjeringa forventar at utdanningsinstitusjonane samarbeider godt med fylkeskommunane om tilrettelegging for utdanning i lys av regionale kompetansebehov, mellom anna gjennom Råd for samarbeid med arbeidslivet (RSA), eller gjennom deltaking i regionale kompetansepartnarskap i regi av fylkeskommunane. Regjeringa la fram forslag til ny opplæringslov våren 2023. Der er det føreslått at fylkeskommunen skal leggje stor vekt på kva samfunnet treng av kompetanse i dimensjoneringa av vidaregåande opplæring.

Boks 6.4 Mobilisering til utdanning og kompetanseutvikling

Kompetansepilotar blei etablerte i 2020 som eit pilotprosjekt i alle fylkeskommunar (utanom Oslo). Målet med pilotane var å prøve ut ulike modellar for å mobilisere små verksemder til etter- og vidareutdanning og å kople og leggje til rette for skreddarsydde utdannings- og kompetansetilbod i distrikta. Fylgjeevalueringa viser at kompetansepilotane treffer behova til dei minste verksemdene i distrikta.¹ Evalueringa viser også at det er krevjande å mobilisere små føretak i distrikta som ofte manglar tid, kapasitet og ressursar til å finne fram til relevante kompetansehevande tilbod til eigne tilsette. Fylkeskommunane har valt å løyse oppgåva på ulikt vis og engasjert ulike aktørar i arbeidet. Samla gjev pilotane erfaring med ulike tilnærmingar til korleis ein kan mobilisere til utdanning og kompetanseutvikling i distrikta. Kompetansepilotane har også medverka til at fylkeskommunane har utvikla og forsterka den kompetansepolitiske rolla si og i større grad vurderer ulike utdannings-, kompetanse-, arbeids- og næringsretta verkemiddel i samanheng.

¹ Samfunnsøkonomisk analyse AS (2021). Følgeevaluering av kompetansepiloter (rapport).

6.3.1 Innsats for å styrkje rekrutteringa til utdanning i Nord-Noreg

Det er store avstandar i Nord-Noreg, og det er viktig å sikre eit tilstrekkeleg utdanningstilbod i ulike delar av landsdelen. Dette gjeld særleg i Aust-Finnmark, der trongen for arbeidskraft er stor. Når elevar og studentar tek utdanning eller har ein lære- eller praksisplass i Nord-Noreg, er det større sjanse for at dei tek arbeid i nord etter avslutta utdanning. Derfor er det viktig å etablere gode samarbeidsarenaer mellom tilbydarar av kompetanse, arbeidsgjevarar og utdanningssøkjarar. Opplæringstilbod må tilpassast slik at ein kan kombinere studium med familie og jobb.

Direktoratet for høgare utdanning og kompetanse tildelte i 2022 4 mill. kroner til etablering av studiesenteret Aust-Finnmark kunnskapssenter. Studiesenteret legg opp til å ha tre fysiske studiestader, i Tana, Kirkenes og Vadsø. Dei skal saman arbeide for å mobilisere etterspurnad og auka tilgang på utdanning i heile regionen. Saman med fylkeskommunen går kommunane Tana, Sør-Varanger og Vadsø inn med midlar og sit i styret for Aust-Finnmark kunnskapssenter.

For at fagskular, høgskular og universitet kan finne betre løysingar for dimensjonering, tilrettelegging og rekruttering, er det viktig å byggje på samarbeid som studiesenter og fylkeskommunar har med arbeidslivet og relevante søkjarar. Regjeringa vil vurdere korleis ein betre kan dimensjonere og leggje til rette for utdannings- og kompetansetilbod innanfor yrkesgrupper der etterspurnaden etter kompetent arbeidskraft er særleg kritisk, mellom anna i Aust-Finnmark.

6.3.2 Styrking av regionale studiesenter

Regionale studiesenter skal leggje til rette for utdanningstilbod i område som ikkje vert dekte av tilbodet ved etablerte campus og lærestader. Dei har vakse fram frå initiativ frå anten kommunar, fylkeskommune eller næringsliv. Studiesenter kartlegg lokale kompetansebehov i offentleg og privat sektor, mobiliserer etterspurnad etter utdanning og kompetansetilbod og får fram og formidlar tilbod i tråd med lokale behov. I samarbeid med fylkeskommune, kommunar og verksemder, mobiliserer studiesenter etterspurnad etter utdanning og deltakarar til konkrete utdanningstilbod på ulike nivå og i ulike former. I samarbeid med utdanningsinstitusjonar gjer dei utdanningstilbod tilgjengelege i distrikta. Studiesentera fungerer som bindeledd mellom lokalmiljøet og utdanningstilbydarar. Innanfor helse- og omsorgsutdanningane har studiesentera ein særs viktig funksjon i dag.

Studiesentera medverkar til å gjere utdanning tilgjengeleg for ei gruppe som elles ikkje ville teke utdanning.[116] Oxford Research tilrår i ei undersøking å prioritere ressursar til studiesenter som fyller eit geografisk område som tydeleg er utanfor verkeområdet til eksisterande campus/studiestader, og som har potensial til å ta ei større regional rolle. Oxford Research vurderer vidare at mangel på stabil finansiering og låg administrativ kapasitet medverkar til at potensialet til studiesentera ikkje vert utnytta fullt ut. Samarbeidet med universitets- og høgskulesektoren kan ifylgje studiesentera by på nokre utfordringar, mellom anna fordi sektoren manglar økonomiske insentiv til å prioritere desentraliserte utdanningar og etter- og vidareutdanning. Oxford Research tilrår at fylkeskommunen bør kome inn som forvaltar av meir føreseielege rammer for studiesentera. Distriktsdemografiutvalet[117] peiker på at regjeringa bør vurdere ei meir heilskapleg organisering av studiesentera, og sikre lik tilgang til utdanningstilbod uavhengig av bustad.

I 2022 etablerte regjeringa ei søknadsbasert ordning for studiesentera. Ordninga vert forvalta av Direktoratet for høgare utdanning og kompetanse (HK-dir), som i 2022 tildelte 34 mill. kroner til studiesentera. Målet med ordninga er at studietilboda skal verte meir tilgjengelege for folk som av ulike årsaker ikkje kan fylgje ordinær undervisning. Ordninga skal støtte opp om regionale kompetansestrategiar og mål. Fylkeskommunane har frå 2023 derfor fått ei formell rolle ved at alle søknader må innehalde ei fråsegn frå fylkeskommunen om at det er behov for studiesenteret. HK-dir har for 2023 lyst ut inntil 50 mill. kroner til studiesenter med sikte på tildeling i løpet av våren 2023.

Som del av det kompetansepolitiske oppdraget har fylkeskommunane etablert regionale kompetanseforum der kompetansebehov blir kartlagde og prioriteringar forankra, med deltaking frå universitet, høgskular, fagskular, næringsliv, Nav, statsforvaltar og andre. Regjeringa vil også vurdere korleis den statlege tilskotsordninga for studiesentera skal forvaltast framover. Regional forvalting av støtte til studiesenter vil kunne leggje til rette for å utvikle og styrkje strukturen for og tilbodet av desentraliert utdanning i distrikta ytterlegare.

Boks 6.5 Namdalen studiesenter og kompetansepilot

Namdal studiesenter har fått nasjonale midlar til utdanningstilbod. Namdal utgjer med sine 11 spreiddbygde kommunar ein tredel av arealet i Trøndelag. Namdal regionråd er prosjektleiar for studiesenteret og kompetansepiloten i regionen.

Studiesenteret tilbyr fleksibel utdanning og kompetanseutvikling, frå vidaregåande opplæring for vaksne til høgare utdanning og korte kurs som den regionale arbeidsmarknaden etterspør. Studiesenteret har møteplassar ved dei vidaregåande skulane i regionen. I 2023 er det mellom anna tilbod om desentralisert fagskuleutdanning i bygg, sjukepleiarutdanning, sørsamisk språkopplæring og vidareutdanning i demensomsorg og omsorg for eldre med psykiske problem. Kompetansepilot Namdal har mobilisert verksemder til utdanning og kompetanseheving som Namdal studiesenter tilbyr. Andre samarbeidspartnarar i prosjektet er Nord universitet, Trøndelag høgare yrkesfaglege skule, andre opplæringsaktørar og lokalt arbeids- og næringsliv.

6.3.3 Samfunnsoppdraget til universitets- og høgskulesektoren

I høgare utdanning har institusjonane og styresmaktene delt ansvar for å dimensjonere tilboda. Regjeringa har som mål å dekkje etterspurnaden frå studentane og kompetansebehova til arbeidslivet. Utviklingsavtalar er innførte som verkemiddel for styringa mot felles sektormål.[118] Avtalane skal synleggjere at universiteta og høgskulane er ulike og komplementære institusjonar med faglege profilar som byggjer på eigne føremonar. Avtalane skal medverke til å gjennomføre og utvikle samfunnsoppdraget til institusjonane knytt til dei ulike regionale og lokale behova for utdanning og kompetanse. Hausten 2022 vart det forhandla fram nye utviklingsavtalar for alle institusjonane, og dei skal gjelde fram til 2026. Mange institusjonar har definert mål for arbeidet med fleksibel og desentralisert utdanning. Kunnskapsdepartementet vil bruke styringsdialogen for å fylgje opp institusjonane og arbeidet med måla.

Regjeringa endrar og forenklar finansieringssystemet slik at universiteta og høgskulane betre kan gjennomføre det breie samfunnsoppdraget og dei samla prioriteringane frå regjeringa, og for effektivt å leggje til rette for høg kvalitet i sektoren. Den noverande indikatoren for uteksaminerte kandidatar vert erstatta av ein indikator for fullføring av studieprogram som skal sikre omsynet til fullføring av gradsutdanningane, men som ikkje gjev disinsentiv for tilbodet av vidareutdanning. Endringane fjernar ei hindring for tilbodet av ikkje-gradsgjevande utdanning og gjer det meir attraktivt å tilby vidareutdanning og fleksibel og desentralisert utdanning.[119] Eit hovudmål med forenklingane er betre måloppnåing gjennom tydelegare styring som gjev institusjonane meir tillit, handlingsrom og ansvar. Endringane fylgjer opp tilrådingane frå eit ekspertutval som har vurdert finansieringa av universitet og høgskular.[120]

Boks 6.6 Insentiver for rekruttering

Ei kartlegging frå 2022¹ viser at heile 75 prosent av kommunane i Noreg har personretta insentivordningar for å rekruttere, tiltrekkje seg innflyttarar og halde på unge innbyggjarar. Kartlegginga viser også at det er distriktskommunar og kommunar i Nord-Noreg som i størst grad har slike ordningar. Rekruttering av spesielt etterspurd arbeidskraft er den mest nemnde årsaka til å ha eigne insentivordningar. Heile 95 prosent av kommunane har ordningar for å rekruttere helsepersonell. Halvparten av kommunane rettar ordningane også mot pedagogisk personell. Høgare løn er det vanlegaste verkemiddelet som kommunane tek i bruk. Det er også vanleg å nytte ordningar som betalt utdanning, leigebustad, flyttetilskot, subsidierte tenester og arbeidstidsordningar. Utfordringa er at ordningane slår negativt ut når fleire kommunar gjer det same. Heile 67 prosent av kommunane meiner det er negativt at andre kommunar har slike ordningar. Det er stor konkurranse om fagpersonell, og to av tre kommunar rekrutterer i størst grad arbeidstakarar frå nabokommunane.

¹ Kommunal- og distriktsdepartementet (2022) Kommunale insentivordninger for å rekruttere arbeidskraft, tiltrekke seg innflyttere og beholde unge i kommunen (Rapport).

Boks 6.7 Frå barnehage til arbeidsliv i Nordfjord

I Nordfjord vert det jobba systematisk for å få fleire unge til å busetje seg i regionen. Jakta på superkreftene er eit banebrytande pilotprosjekt som skal ta i bruk nye metodar for at born og ungdom skal verte kjende med alle yrke i regionen og få ein relasjon til verksemdene og kommunane. Piloten skal fylgje born og ungdom gjennom heile opplæringsløpet frå barnehagen til yrkeslivet. Med utgangspunkt i det lokale yrkeslivet, og ved å byggje opp kompetansen til kvar og ein kring dei vala dei gjer, vil ein la borna finne sine «superkrefter» gjennom noko dei brenn for, gjere borna kjende med lokalt næringsliv og arbeidspotensial, og førebu dei unge til å ta sikrare og meir sjølvstendige val av skule, utdanning og arbeid. Nordfjord-piloten set søkjelys på alle yrke og utviklar gode system slik at samarbeid og kontakt mellom skule og næringsliv ikkje vert tilfeldig eller ulikt ut frå kvar i regionen ein bur. I tillegg blir det arbeidd med gode system for læreplassar, slik at det blir mindre fråvær og fråfall i skulen, færre feilval og færre unge uføre. Eit viktig mål på sikt er at fleire vil velje å bu i ein distriktskommune.

Figur 6.2 Pilotprosjekt i Nordfjord

Kjelde: Shutterstock.com

6.4 Tiltakssona for Finnmark og Nord-Troms

Tiltakssona for Finnmark og Nord-Troms er ein sentral del av den statlege innsatsen for Nord-Noreg. Tiltakssona vart oppretta i 1990, i etterkant av ei negativ utvikling i folketal og næringsliv på slutten av 1980-talet. Målet med tiltakssona er å skape ein attraktiv region å bu, arbeide og drive næringsverksemd i. Tiltakssona omfattar dei 18 kommunane i Finnmark og sju kommunar i Nord-Troms (Kåfjord, Skjervøy, Nordreisa, Kvænangen, Karlsøy, Lyngen og Storfjord). Det bur vel 90 000 personar i tiltakssona (per 31.12.2022). Om lag halvparten bur i dei fire senterkommunane Alta, Hammerfest, Sør-Varanger og Vadsø. Desse fire kommunane har samla sett ei stabil utvikling i folketalet, mens dei andre kommunane har nedgang i folketalet.

Figur 6.3 Kart over kommunane i tiltakssona etter sentralitet

Kjelde: SSB (2020) Kart: Kommunal- og distriktsdepartementet

Låge fødselstal er ei utfordring for heile tiltakssona, men nedgangen er størst i dei minst sentrale kommunane. Dei låge fødselstala kjem av at det er relativt få busette i fruktbar alder, noko som også forklarer mangelen på arbeidskraft. Mangel på arbeidskraft med rett kompetanse hemmar vekstkrafta i næringslivet og gjer offentlege velferdstilbod og tenester sårbare. Det kan også gå ut over tryggleik og beredskap i nord. Regjeringa meiner derfor at vi treng tiltak som kan gje tilflytting og rekruttering av arbeidskraft i tiltakssona. Frå 1. august 2023 blei det innført gratis barnehage i sona, og i 2023 er ordninga med gjeldslette av utdanningslån styrkt. Tiltaka skal medverke til auka rekruttering og tilflytting av unge vaksne og barnefamiliar. Regjeringa vil vurdere nærare korleis ho kan leggje til rette for at fleire unge og vaksne tek del i arbeidsmarknaden.

I 2023 utgjer dei ulike verkemidla i tiltakssona vel 4 mrd. kroner. Lågare arbeidsgjevaravgift er det største tiltaket, med eit provenytap for staten på nær 2,4 mrd. kroner. Dei personretta tiltaka på vel 1,6 mrd. kroner omfattar redusert personskatt (ekstra frådrag i inntekt, lågare skattesats på alminneleg inntekt og lågare trinnskatt), fritak for avgift på elektrisk kraft, sletting av studielån og ekstra sletting av studielån for kvalifiserte lærarar i grunnskulen, i tillegg til gratis barnehage frå 1. august 2023.

Evalueringa av dei personretta ordningane i tiltakssona[121] viser at dei ikkje er tilstrekkelege for å halde oppe busetjinga i Finnmark og Nord-Troms. Vista Analyse peiker på at det vil vere viktig å gjere ordningane betre kjende og meir kraftfulle. Finnmarksfrådraget og sletting av studielån er dei to mest kjende ordningane. Effektane er størst når verkemidla er retta mot unge under 30 år, som er den mest mobile aldersgruppa. Regjeringa har i oppfylginga av evalueringa hatt dialog med dei sentrale aktørane i tiltakssona om utfordringar og grep for å styrkje busetjinga. Regjeringa vil vidareføre måla og den geografiske avgrensinga og prioritere tiltak retta mot barnefamiliar og unge vaksne. Regjeringa vil mellom anna vurdere endringar i gjeldslette av studielån og finnmarksfrådraget i samband med statsbudsjetta.

Boks 6.8 Forsvaret treng fleire folk som tenestegjer i distrikta

Brigade Nord og Finnmark landforsvar utgjer kjernen i den mobile landmilitære strukturen. Regjeringa har planlagt ein bemannings- og kompetanseauke i Finnmark og Troms og har mål om at forsvarssektoren har tilstrekkeleg personell med rett kompetanse til rett tid. Forsvaret har med bakgrunn i eigenarten knytt til den militære verksemda ein omfattande løns- og insentivstruktur. Forsvarsdepartementet har sett ned eit nytt løns- og insentivprosjekt for å sjå heilskapleg på korleis sektoren kan lykkast betre med å rekruttere, utvikle og halde på kompetanse. Prosjektet skal mellom anna vurdere korleis løns- og insentivsystemet betre kan stimulere til at arbeidstakarar vel å busetje seg i eller tenestegjere ved distriktsavdelingane til Forsvaret.

6.5 Meir geografisk utjamning gjennom personskatten

Inntekt og formue er geografisk skeivfordelte. For å jamne ut skilnader har regjeringa som mål at skatte- og avgiftssystemet skal medverke til geografisk omfordeling. Statistisk sentralbyrå har på oppdrag frå Finansdepartementet utvida skattemodellen LOTTE-skatt slik at han også kan brukast til å kalkulere geografiske fordelingsverknader av endringar i personskatten. Gjennomsnittleg skatteendring blir estimert i seks sentralitetssoner, der sone 1 er den mest sentrale (Oslo og nokre nabokommunar) og sone 6 den minst sentrale (sjå figur 1.1 i kapittel 1). Tabell 6.1 viser estimerte geografiske fordelingsverknader av budsjettet for 2023.

Tabell 6.1 Estimerte geografiske fordelingsverknader av skatteendringar for alle personar 17 år og eldre.

Sentralitetssone

Tal skattytarar

Gjennomsnittleg bruttoinntekt. Kroner

Gjennomsnittleg estimert nettoformue. Kroner

Gjennomsnittleg skatt i referansealternativet. Kroner

Gjennomsnittleg endring i skatt. Kroner

Av dette inntektsskatt. Kroner

Av dette formuesskatt. Kroner

S01

873 400

667 400

3 765 400

184 900

2 000

500

1 500

S02

1 160 100

590 100

2 334 700

148 500

500

-100

600

S03

1 162 000

549 400

1 766 000

129 100

0

-400

400

S04

736 600

536 700

1 429 100

121 800

-200

-600

300

S05

423 600

534 500

1 388 800

121 000

-200

-600

400

S06

201 200

516 700

1 428 300

114 700

0

-500

500

I alt

4 556 900

577 500

2 189 600

142 200

500

-200

600

Note: Negative tal er skattelette. Samanlikna med referansen for 2023-budsjettet.

Kjelder: Finansdepartementet og SSBs skattemodell, LOTTE-skatt.

Skatteopplegget for 2023 omfordeler frå sentrale til mindre sentrale delar av landet. Det er estimert at skattytarar i dei to mest sentrale sonene får ein samla skatteauke (netto) på om lag 2,4 mrd. kroner, medan skattytarar i dei fire minst sentrale sonene får ein samla lette (netto) på om lag 0,3 mrd. kroner. Skattytarar i sone 1 får i gjennomsnitt høgare inntektsskatt, medan dei i sone 2 til 6 får lågare inntektsskatt. Sone 1 får også den største auken i formuesskatten.

6.6 Arbeid til alle i eit inkluderande arbeidsliv

Arbeidskrafta er den viktigaste ressursen Noreg har. Arbeid er naudsynt for å kunne drive næringsverksemd og levere gode tenester. Arbeid utjamnar økonomiske og sosiale skilnader, motverkar fattigdom og gjev høve til økonomisk sjølvstende. Regjeringa legg vekt på eit ope og inkluderande arbeidsliv der alle som kan og vil arbeide, skal få høve til det.

Situasjonen i arbeidsmarknaden er prega av låg arbeidsløyse og høg sysselsetjing. Arbeidsløysa i distrikta er svært låg og klart lågare enn før koronapandemien. Framleis er det likevel for mange i yrkesaktiv alder som ikkje deltek i arbeidsmarknaden, og talet på personar med nedsett arbeidsevne har auka under pandemien. Mange av dei som har vore utan arbeid lenge, treng arbeidsretta oppfylging for å kome i jobb. Kombinasjonen av høg etterspurnad etter arbeidskraft og ein aldrande folkesetnad gjer at tiltak for å få fleire utanfor arbeidslivet i jobb, vil vere særleg viktig i distrikta framover.

6.6.1 Individuelt tilpassa tiltak for å få fleire i jobb

Målet til regjeringa er eit inkluderande arbeidsliv. Regjeringa vil styrkje satsinga på individuell og tilrettelagd oppfylging frå Arbeids- og velferdsetaten, særleg retta mot unge og personar med psykiske lidingar og/eller rusproblem. Unge som søkjer seg til Arbeids- og velferdsetaten, er ei samansett gruppe. Mange av dei som treng arbeidsretta bistand, har lite arbeidserfaring og svake grunnleggjande ferdigheiter. Fleire har også helseproblem som psykiske lidingar og andre tilleggsutfordringar.

Regjeringa ynskjer eit løft i satsinga på unge som står utanfor utdanning og arbeid, og har i statsbudsjettet for 2023 sett av 175 mill. kroner til ein ny ungdomsgaranti i regi av Arbeids- og velferdsetaten. Målet er å redusere tida utanfor arbeid og utdanning og gje ei varig tilknyting til arbeid. Den nye ungdomsgarantien skal sørgje for at unge under 30 år som treng hjelp frå Arbeids- og velferdsetaten for å kome i arbeid, får tidleg innsats og tett oppfylging. Ein fast kontaktperson og individuelt tilpassa oppfylging skal gje rom for å finne fram til moglege løysingar i dialog med den unge, arbeidsgjevarar og andre tenesteytarar, som helse- og utdanningssektoren. Dette skal også gje betre koordinering av bistanden mellom ulike aktørar og hjelpeinstansar.

For å motverke at ungdom og unge vaksne fell på utsida av skule og arbeid, vil regjeringa leggje til rette for betre samordning av helsetenester, arbeidsretta tenester og utdanningssystemet.

Satsinga på individuell jobbstøtte (IPS) skal gje fleire med moderate til alvorlege psykiske lidingar og/eller rusproblem innpass i arbeidslivet, gjennom eit integrert tilbod om helsemessig og arbeidsretta oppfylging. Ein særleg innsats for unge under 30 år skjer gjennom forsøket IPS ung, der også oppfylging i utdanning vert vektlagd.

Regjeringa ynskjer å leggje til rette for at fleire kan kombinere arbeid og trygd. Regjeringa vil derfor prøve ut ei aktivitetsreform for nye mottakarar av uføretrygd gjennom eit avgrensa forsøk med arbeidsorientert trygd for nye uføre under 30 år som elles ville fått 100 prosent uføretrygd. Forsøket kombinerer to nye verkemiddel: Dei som har fått vedtak om (arbeidsorientert) uføretrygd, skal få tett oppfylging frå Arbeids- og velferdsetaten, og det skal avtalast mellom partane i arbeidslivet at løna i desse tilfella kan vere lågare enn løn fastsett på ordinære vilkår (trygdejustert løn). Regjeringa har dialog med partane i arbeidslivet om korleis ein kan avgrense forsøket og utforme ordninga. Det er i statsbudsjettet for 2023 sett av 35 mill. kroner for å dekkje dei administrative kostnadene ved å førebu forsøket.

6.6.2 Initiativ for at fleire kan fullføre utdanninga

Vaksne med låg utdanning står oftare utanfor arbeidslivet enn andre. Fullført vidaregåande opplæring som kvalifiserer for arbeid og vidare studium, legg grunnlag for deltaking i arbeids- og samfunnslivet. Derfor vil regjeringa sørgje for eit meir fleksibelt utdanningssystem for vaksne som treng vidaregåande opplæring, og gjere det mogleg for fleire Nav-brukarar å kvalifisere seg til arbeid.

Som oppfylging av Fullføringsreforma[122] skal modulstrukturert opplæring innførast som hovudmodell for opplæring for vaksne. Regjeringa har også lagt fram forslag til ny opplæringslov.[123] I lova blir det føreslått mellom anna utvida rettar til opplæring for vaksne, noko som skal gjere det enklare for fleire å opparbeide seg ny kompetanse eller fullføre tidlegare avbroten opplæring. Dette gjev eit meir tilrettelagt tilbod gjennom fleksible og tilpassa opplæringsløp. Modulane skal gjere det enklare å tilby opplæring på ulike arenaer, til dømes gjennom Arbeids- og velferdsetaten, i introduksjonsprogrammet for flyktningar eller i arbeidslivet. Ei modulstrukturert organisering gjer det mogleg å starte opplæringa på det trinnet som byggjer på tidlegare skulebakgrunn eller realkompetansevurdering, og som leier fram mot ynskt sluttkompetanse. Modellen skal gjelde for nivået under vidaregåande skule, i utvalde lærefag i fag- og yrkesopplæringa og som ein kombinasjon av desse nivåa. Dette skal gjelde for alle vaksne, både dei som kjem frå eit anna land og skal gå vidare i opplæringssystemet i Noreg, og dei som skal fullføre avbroten opplæring. Det gjeld også for dei som skal møte omstilling i arbeidslivet, eller dei som ynskjer meir kompetanse på eit nytt område. Trinn éin vert sett i gang frå skuleåret 2024/2025. På sikt vil regjeringa vurdere om dette skal utvidast til fleire lærefag eller studieførebuande utdanningsprogram. Saman med forslaga i ny opplæringslov, som utvida rett til vidaregåande opplæring og rett til å ta eit fagbrev nummer to, skal dette medverke til at fleire vaksne skal fullføre vidaregåande opplæring og få sterkare tilknyting til arbeidslivet.

Regjeringa vil også styrkje samarbeidet mellom Arbeids- og velferdsetaten og den fylkeskommunale oppfylgingstenesta. For at fleire Nav-brukarar skal kunne ta fag- og yrkesopplæring, vil regjeringa setje i gang eit forsøk med ei tilskotsordning som skal stimulere til lokalt samarbeid om tilrettelagd vidaregåande opplæring. Føremålet er å stimulere til eit utvida lokalt samarbeid om meir tilpassa gjennomføring av fag- og yrkesopplæring som inkluderer verkemidla frå Arbeids- og velferdsetaten og frå fylkeskommunen. Tilskotsordninga skal medverke til å dekkje tenester som kjem i tillegg til det som til vanleg er omfatta i ordinære skuleløp, men som mange arbeidssøkjarar treng for å kunne fullføre opplæringa. Døme kan vere avklaring og karriererettleiing, realkompetansevurdering, tilpassingar i sjølve opplæringstilbodet, naudsynt norskopplæring og tettare oppfylging gjennom skule- og læringsløpet. Forsøksmidlane skal også kunne dekkje administrative kostnader ved tverrsektorielt samarbeid. Forsøket har ei tentativ ramme på fem år og vil bli evaluert.

Det finst mange lokale samarbeidsmodellar mellom Arbeids- og velferdsetaten, fylkeskommunane og arbeidsgjevarar om fag- og yrkesopplæring, mellom anna Trøndelags-modellen og Gloppen-modellen. Erfaringar frå desse ulike modellane kan brukast for å vidareutvikle tilbod i heile landet, med Arbeids- og velferdsetaten i ei nøkkelrolle. Det er viktig at Nav-kontora motiverer arbeidssøkjarar til å styrkje kompetansen sin. Tilgjengelege praksisplassar og læreplassar vil vere avgjerande, og Arbeids- og velferdsetaten kan mellom anna bruke sitt nettverk av arbeidsgjevarar til dette. Arbeidet bør byggje på ein lokal analyse av kompetansebehov og arbeidsplassar i området. I nokre tilfelle kan det også vere føremålstenleg å involvere andre aktørar, som helse- eller flyktningteneste.

Regjeringa vil vurdere korleis ein kan stimulere til betre samarbeid mellom Nav, fylkeskommunane, kommunane og arbeidslivet, med sikte på å få fleire som står utanfor arbeidslivet, ut i arbeid.

7 Politikk har geografiske konsekvensar

Distriktsdemografiutvalet[124] skriv at endringar i statleg verksemd i mange distriktsområde har ført til uro og ei kjensle av at staten trekkjer seg tilbake frå distrikta. Det er fleire mekanismar bak denne utviklinga. Utvalet meiner at sterk sektorstyring og spesialisering i sum har vore til skade for distrikta, som ofte har teke kostnadene ved reformer gjennom lengre avstand til tenester og færre arbeidsplassar. Vidare meiner utvalet at stadige reduksjonar i tilgang til tenester har ein sjølvforsterkande negativ verknad. Det fører til mindre variasjon i arbeidsplassane i distrikta og lågare attraktivitet og bulyst for moglege innflyttarar. I tillegg tek statlege verksemder ofte avgjerder med konsekvensar for distrikta utan formelle prosessar eller dialog seg imellom. Større avgjerder vert tekne på nasjonalt nivå for den einskilde sektoren. Dette kan ha utilsikta konsekvensar for distrikta.

Utvikling av sektorpolitikken er viktig for utviklinga i distrikta. Distriktspolitiske omsyn må liggje til grunn i all politikkutvikling. Distriktspolitiske konsekvenser av sektorpolitikken må derfor synleggjerast for at alternativ og løysingar kan sikre omsyna både til sektorinteresser og til samfunnet som heilskap.

Utgreiingsinstruksen[125] er det fremste verktøyet til staten for utgreiing av konsekvensar av statlege tiltak. Den gjeld for tiltak som blir utførte i eller på oppdrag for statlege forvaltingsorgan. Utgreiingsinstruksen skal leggje eit godt grunnlag for avgjerder om statlege tiltak, som reformer, regelendringar og investeringar. Sidan sektorpolitikk har geografiske konsekvensar, er regjeringa oppteken av å få fram distriktsmessige konsekvensar av alle reformer og at all offentleg forvalting skal vurdere distriktspolitiske omsyn. Det inneber at ein ikkje berre skal styre ut frå økonomien til sektoren isolert sett, men ut frå ein større heilskap der ein tek omsyn til at innsparingar i éin sektor kan ha kostnader for andre område i samfunnet. I slike tilfelle meiner regjeringa det er naudsynt å vege ulike omsyn opp mot kvarandre for å få fram eit best mogleg og heilskapleg kunnskapsgrunnlag.

Som oppfylging av ambisjonane i Hurdalsplattforma har regjeringa gjort det klart at kravet om distriktspolitiske konsekvensanalysar der det er relevant, skal vere del av avgjerdsgrunnlaget når regjeringa, departementa og anna statleg verksemd tek avgjerder. Rettleiinga om krav om utgreiing av distriktspolitiske konsekvensar i sektorpolitikken er styrkt. Det er også sett krav om at Kommunal- og distriktsdepartementet skal involverast i større saker som kan ha distriktspolitiske konsekvensar, for at departementet skal sjå til at distriktsmessige konsekvensar blir utgreidde, og medverke med rettleiing og utforming av løysingar og alternativ.

7.1 Styrkt satsing på forsking på distriktsutfordringar

Forsking er viktig for å byggje eit godt kunnskapsgrunnlag for utforming og gjennomføring av distrikts- og regionalpolitikken. Frå starten, då kjernen i distriktspolitikken var å skape arbeidsplassar, har regionalforsking på næringsutvikling og regional innovasjon vore ein vesentleg kunnskapsbase. Det er regionalforskingsmiljø fleire stader i landet som leverer viktige analysar til nasjonale, regionale og lokale styresmakter. Samstundes er ikkje forskingsinnsatsen og merksemda om distriktsutfordringar og regional utvikling like stor som tidlegare.

Distriktsutfordringane har også endra karakter. Både distriktsnæringsutvalet og distriktsdemografiutvalet peikte på at ein distriktspolitikk som berre vektlegg arbeidsplassar, i avgrensa grad vil ha effekt på utviklinga i distrikta. Vi har gått frå ein situasjon med mangel på arbeidsplassar til mangel på arbeidskraft. Distriktspolitikken må derfor omfatte fleire politikkområde og sjå desse i samanheng. Dette må også vere reflektert i forskinga på distriktsutfordringar og regional utvikling.

Det er viktig med ei styrkt satsing på forsking på distriktsutfordringar og regional utvikling på tvers av ulike fagdisiplinar. Satsinga bør inkludere ei stor breidde av ulike fagfelt og disiplinar med det territorielle som eit tverrgåande perspektiv. Ei undersøking frå Sverige identifiserer forskarar som studerer landsbygder og regional utvikling ved 23 ulike institusjonar innanfor 34 ulike vitskaplege disiplinar.[126] Sidan 2019 har Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) hatt i oppdrag å arbeide for å forsterke forskinga på Sveriges landsbygder gjennom å forbetre samordninga og samarbeidet mellom aktørar som utfører slik forsking i Sverige.[127] Som i Sverige, finst det i Noreg allereie relevant forsking på fleire område, men det er viktig med nettverk og samarbeid mellom relevante fagmiljø. Det kan òg vere naudsynt å stimulere interessa for distriktspolitiske problemstillingar innanfor fagmiljøa, og forsking på nye distriktspolitiske utfordringar. Kommunal- og distriktsdepartementet har starta ein dialog med Forskingsrådet om korleis ei slik styrking kan skje i praksis.

7.2 Statlege arbeidsplassar er viktige for distrikta

Ein forsterka statleg lokaliseringspolitikk er ein del av innsatsen til regjeringa for ei meir balansert utvikling i landet. Den statlege lokaliseringspolitikken skal medverke til god fordeling av statlege arbeidsplassar og til å utvikle robuste arbeidsmarknader i alle delar av landet. Statleg lokaliseringspolitikk er også viktig for å sikre heile folket god tilgang til statlege tenester. Statlege verksemder kan medverke til eit større mangfald av kompetansearbeidsplassar i regionane dei tilhøyrer. Sterke regionale arbeidsmarknader og kunnskapsmiljø vil styrkje rekrutteringsgrunnlaget for offentlege og private verksemder og gje fleire karrierevegar for arbeidstakarar. Det vil styrkje verdiskaping og attraktivitet for busetjing og tilflytting i området. Ny statleg verksemd, anten det er nyoppretting eller større utvidingar, må derfor kome fleire delar av landet til gode.

Staten er i stor grad lokalisert i sentrale område. Etter 2013 har staten vorte endå meir sentralisert. Dei minst sentrale kommunane har fått vesentleg færre statleg sysselsette, medan veksten har vore sterkast i dei mest sentrale kommunane. Ulike regjeringar har dei siste 20 åra flytta ut og etablert fleire tusen statlege arbeidsplassar rundt om i landet. Desse er for det meste lokalisert til store og middels store byar. I same periode har staten vakse med om lag 72 000 stillingar. Mykje av veksten er knytt til auka tenesteproduksjon i område med folketalsauke. Dette har forsterka sentraliseringa. Samstundes veks staten også i verksemder som ikkje er retta mot publikum.

Statlege arbeidsplassar utgjer under 3 prosent av sysselsetjinga i halvparten av kommunane i landet. Statleg arbeid som finst i relativt mange kommunar er politiet, Nav og skatteetaten. Figur 7.1 viser prosentvis statleg sysselsetjing av total sysselsetjing, fordelt etter sentralitet og næringsgrupper. Staten utgjer om lag 14 prosent av dei sysselsette i dei mest sentrale kommunane, og berre 4–6 prosent i dei minst sentrale kommunane.

Figur 7.1 Statleg sysselsette som prosent av total sysselsetjing etter sentralitet og næringskode (2022)

Kjelde: SSB. Utrekning: Kommunal- og distriktsdepartementet

Det er tre store næringsgrupper i statleg sektor. Innanfor offentleg administrasjon er det særleg mange sysselsette i sentralforvaltinga i Oslo (sentralitetsnivå 1). Sjukehusa i helsesektoren står for ein særleg stor del av staten i storbyane og små og mellomstore byar. Universitet og høgskular er også lokaliserte i store og mellomstore byar (sentralitetsnivå 2 og 3). Til samanlikning er prosentdelen av arbeidsplassar i kommunal sektor relativt høg i mindre sentrale strok, slik at offentleg sektor samla sett har ei geografisk fordeling som er relativt jamn.

7.2.1 Skjerpa retningslinjer for lokalisering av statlege arbeidsplassar

Regjeringa meiner at statlege arbeidsplassar bør vere spreidde geografisk og kome heile landet til gode. Regjeringa ynskjer sterke kompetansemiljø i heile landet gjennom ei jamnare fordeling av statlege arbeidsplassar. Regjeringa vil derfor styrkje innsatsen for lokalisering utanfor dei største byane og lokalisere meir av staten til kommunar der arbeidsplassane utgjer eit større bidrag til variasjon i dei lokale fagmiljøa. Statlege verksemder medverkar til å skape meir solide arbeidsmarknader i regionane dei ligg i, noko som gjev auka attraktivitet for tilflytting. Regjeringa ynskjer derfor at nye og omlokaliserte statlege verksemder i hovudsak blir lokaliserte utanfor Oslo, sentrale kommunar i Oslo-området eller andre av dei største byane.

Stortinget har vedtatt følgjande anmodningsvedtak (nr. 383, jamfør 667, jamfør Innst. 326 S (2022–2023) Innst. 95 S (2022–2023)): «Stortinget ber regjeringen vurdere utflytting og lokalisering av egnede statlige arbeidsplasser til Finnmark». Regjeringa vil kome tilbake til Stortinget om oppfølging av dette vedtaket i budsjettproposisjonen for 2024.

Boks 7.1 Ei vellykka etablering av Norec i Førde

Avgjerder om å flytte statlege verksemder rammar arbeidstakarane og kan skape motstand og offentleg debatt. Tilbod om og tilrettelegging for å vere med på flyttinga er eit viktig grep for å ta vare på dei tilsette og halde på kritisk kompetanse.

Då Norec¹ (dåverande Fredskorpset) vart flytta frå Oslo til Førde i 2018, valde om lag tre firedeler av dei 40 tilsette å slutte. Ei evaluering² viser likevel at verksemda har same nivå på utskifting av tilsette i dag som før regjeringsvedtaket om flytting.

Evalueringa viser også at Norec i dag har stabilt god måloppnåing på sentrale mål som talet på utvekslingar, talet på samarbeidspartnarar og talet på samarbeidsprosjekt. Utanriksdepartementet har frå april 2021 delegert til Norec forvaltingsansvaret for ordningar som rekruttering til norske juniorekspertar og FN-frivillige og stipendordningane til praktikantar i FN-systemet. Rapporten peiker på at ei slik overføring av oppgåver er ei tillitserklæring frå eigardepartementet.

Sjølv om berre ti prosent av dagens tilsette i Norec jobba der før etableringa i Førde, konkluderer likevel rapporten med at verksemda har lykkast med å få med seg naudsynt kompetanse. Heile 83 prosent av dei tilsette er anten einige eller heilt einige i at organisasjonen har tilstrekkeleg kompetanse til å levere på samfunnsoppdraget. Rapporten forklarer dette med at dei verkemidla Norec tok i bruk for å sikre at naudsynt kompetanse fylgde med i etableringsperioden, og opplæring av nye medarbeidarar, verka etter siktemålet. Rapporten forklarer dette med evna til å utnytte handlingsrommet med å forme overgangspakker på ein føremålstenleg måte.

Figur 7.2 Tilsette hos Norec i Førde

Foto: Kristine Folland

¹ NOREC står for: The Norwegian Agency for Exchange Cooperation.

² https://www.norec.no/wp-content/uploads/2023/02/ETABLERING-AV-NOREC-I-FORDE.pdf.

Retningslinjer for lokalisering av statlege arbeidsplassar og statleg tenesteproduksjon er den fremste reiskapen til regjeringa for å gjennomføre måla og ambisjonane på området. Regjeringa har derfor revidert og styrkt retningslinjene. Statleg verksemd som er omfatta av retningslinjene, gjeld i underkant av 30 prosent av alle statleg sysselsette.[128]

Dei nye retningslinjene stadfestar at veksten i eksisterande verksemder, og som har ein regional struktur, i hovudsak skal skje utanfor dei største byane. I tillegg inneheld retningslinjene eit nytt krav om at ein alltid skal vurdere minst eitt lokaliseringsalternativ i ein middels eller lite sentral kommune (sentralitetsnivå 3 til 6) når ein skal vurdere kvar ei verksemd skal lokaliserast. For å kunne oppnå ei jamnare fordeling av statlege arbeidsplassar enn det som er utviklinga i dag, er føresetnaden at arbeidsmarknader også utanfor dei største byane vert vurderte når nye verksemder eller verksemder i endring skal lokaliserast.

Ved endring i budsjett og oppgåver til statlege verksemder kan det vere naudsynt å leggje ned tenestestader, mellom anna for å halde oppe ei fagleg forsvarleg bemanning, effektivitet og robuste fagmiljø. For regjeringa er det viktig at val av attverande tenestestader, og fordeling av tilsette mellom desse, byggjer på ei god vurdering mellom sektor- og lokaliseringspolitiske omsyn, og at det støttar opp om dei overordna måla til regjeringa.

Kva som vert definert som dei største byane, må avklarast i kvar einskild lokaliseringssak. Retningslinjene utelukkar ikkje at statlege arbeidsplassar kan lokaliserast i byar som Bergen og Trondheim. Dette vil avhenge av kva type statleg verksemd og arbeidsplassar det gjeld. I kvar einskild sak skal sektoromsyn og lokaliseringspolitiske omsyn vurderast og sjåast i samanheng. Retningslinjene skal leggje grunnlag for at den endelege løysinga i kvar einskild sak støttar opp om lokaliseringspolitiske og sektorpolitiske mål.

Retningslinjene gjeld altså berre for 30 prosent av statleg sysselsette. Ein stor sektor som er unnteke, er universitets- og høgskulesektoren. Universitets- og høgskulelova legg til grunn at institusjonane skal ha stor grad av autonomi. Samstundes kan avgjerder om nedlegging av studiestader ha konsekvensar for busetjing og sysselsetjing i distriktsområde. Dersom ein institusjon vil leggje ned ein studiestad kan dette få stor konsekvens for arbeidsplassar og innbyggjarar i området. Slik avgjerd kan også hindre regjeringa i å nå målet om god tilgang til utdanning i heile landet. I samsvar med maktfordelinga mellom Storting og regjering, bør det vere opp til regjeringa å ta avgjerder om organisering av forvaltingsorgan som statlege universitet og høgskular. Dette bør også gjelde nedlegging av studiestader. Derfor vil regjeringa at avgjerder om nedlegging av studiestader vert lagd til Kongen i statsråd. Proposisjonen om ny univsersitets- og høgskulelov skal etter planen leggjast fram i juni 2023.

7.3 Desentralisert arbeid i staten

Regjeringa vil leggje betre til rette for desentralisert arbeid i statlege verksemder. Auka bruk av desentralisert arbeid i staten kan styrkje lokale kompetansemiljø og auke tilgangen til kompetansearbeidsplassar i distrikta.

Utbygging av god mobildekning og høghastigheitsbreiband i stadig nye område, saman med auka bruk av digitale løysingar, har lagt til rette for at mange statlege arbeidsoppgåver kan utførast kvar som helst i landet. Tilrettelegging for desentralisert arbeid kan betre rekrutteringa av etterspurd kompetanse i staten og gjere det enklare å halde på kritisk arbeidskraft dersom arbeidstakarar flyttar, og det gjev fleire tilgang til kompetansearbeidsplassar i staten utan at det krev endra lokalisering av statleg verksemd. Tilrettelegging for desentralisert arbeid kan òg gjere det meir attraktivt for familiar å velje å flytte til ein distriktskommune. Ofte kan den eine parten ha fått jobb lokalt, men ikkje den andre. Dersom ein legg til rette for desentralisert arbeid, kan den andre parten halde på arbeidet sjølv om dei flyttar.

Regjeringa har som ambisjon å auke bruk av stillingar i staten som vert lyste ut med høve til desentralisert arbeid, eller som arbeidsgjevar vel å tilby tilsette som alternativt ville ha slutta i verksemda. Det vil seie at statlege arbeidsplassar som i dag er lokaliserte i dei største byane eller dei mest sentrale områda av landet, i større grad kan gjerast tilgjengelege for arbeidstakarar i distriktskommunar ulike stader i landet. Målet er å styrkje lokale fagmiljø for å oppnå distriktspolitisk vinst.

Desentralisert arbeid er ordningar der arbeidstakaren anten arbeider frå eit kontorfellesskap med høve til fjernarbeid, frå ein annan kontorstad innanfor kontorstrukturen til verksemda og/eller frå heimen når arbeidstakaren er busett så langt frå den ordinære kontorstaden at dagpendling ikkje er realistisk. Val av kontorløysing for arbeidstakarar som arbeider desentralisert, må vurderast i kvart tilfelle.[129]

7.3.1 Fellesføring til statlege verksemder

Ei fellesføring er ein instruks til alle departement og etatar om ein aktivitet på eit prioritert felles og overordna mål. Alle statlege verksemder har i 2023 fått ei fellesføring om at verksemda skal vurdere auka bruk av desentralisert arbeid. Dette er særleg aktuelt ved utlysing av stillingar, men kan også vere aktuelt for tilsette som ynskjer dette. Desentralisert arbeid bør kombinerast med tilknyting til eit kontorfellesskap der det er tilgjengeleg. Dersom auka bruk av desentralisert arbeid ikkje lèt seg gjennomføre i verksemda, skal dette grunngjevast særskilt.

Kommunal- og distriktsdepartementet har utdjupa fellesføringa i rundskriv.[130] Verksemdene skal i årsrapportane gjere greie for si vurdering av potensialet for desentralisert arbeid, for omfang og bruk av desentralisert arbeid i verksemda og for erfaringane dei har med dette. Rapporteringa vil gje kunnskap om bruk av desentralisert arbeid i staten, som grunnlag for vidareutvikling av politikk og praksis. Arbeidet med fellesføringa er ein del av styringsdialogen mellom departementet og den einskilde verksemd. Departementa bør også leggje til rette for erfaringsdeling mellom sine underliggjande verksemder, mellom anna ved å vidareformidle gode døme.

Bruken av og erfaringane med desentralisert arbeid i staten er lite dokumenterte. I den årlege kartlegginga til DFØ[131] av talet på tilsette i staten blei det i 2022 stilt spørsmål til statlege verksemder om bruken av desentralisert arbeid.[132] Mange hadde ikkje uttømmande oversikter, og låg datakvalitet gjorde at resultata frå undersøkinga ikkje vart offentleggjorde. Intern gjennomgang av dei dataa som finst, kan likevel tyde på at bruk av fjernarbeid er lite utbreidd. Dei fleste som utførte desentralisert arbeid, gjorde det frå heimen, og berre eit fåtal arbeidde frå kontorfellesskap utanfor verksemda. Den viktigaste årsaka til at verksemdene brukte fjernarbeid, var for å rekruttere eller halde på kritisk kompetanse.

Kommunal- og distriktsdepartementet gjorde ei intern kartlegging i 2022 som viser at det finst mange kontorfellesskap i alle delar av landet, organisert av både næringsliv, kommunar og fylkeskommunar. Det er særleg næringslivsaktørar og tilsette i privat sektor som nyttar seg av kontorfellesskapa, men mange kontorfellesskap ynskjer statleg tilsette velkomne.

Kommunal- og distriktsdepartementet har nyleg lansert ein rettleiiar for dei statlege arbeidsgjevarane som tek i bruk desentralisert arbeid. Den skal vere eit praktisk arbeidsrettsleg verktøy for dei statlege arbeidsgjevarane som tek i bruk desentralisert arbeid. Rettleiinga omtaler mellom anna kva arbeidsgjevar bør vere særskilt merksam på, korleis tillitsvalde skal involverast og kva krav som vert stilte til individuelle avtalar om desentralisert arbeid. Hovudsamanslutningane i staten har vore involverte i arbeidet.

Boks 7.2 Pilot Statens hus

I pilot Statens hus samarbeider statlege etatar, kommune, fylkeskommune og statsforvaltar om å skape større statlege fagmiljø. Eit anna mål med piloten er å få kunnskap for å vidareutvikle statleg lokaliseringspolitikk for mindre stader. Kommunane Stad, Orkland, Narvik og Lyngdal har fått midlar frå regjeringa til å utvikle pilotane. Arbeidet starta opp i 2021 og vil vare ut 2024.

Dei fire pilotane har konkretisert måla sine gjennom ulike lokale delprosjekt. Pilotane har mellom anna mål om samlokalisering, kontorfellesskap for desentralisert arbeid, tenesteinnovasjon, førebyggjande innsats retta mot unge, tiltak som kan redusere digitalt utanforskap, og samarbeid om analyse, kompetanseutvikling og rekruttering.

Oxford Research fylgjeevaluerer pilotane og har levert ein midtvegsrapport.¹ Dei har valt ulike mål som tek utgangspunkt i lokale kvalitetar og utfordringar. Det er ein styrke at pilotane har fått fridom til å velje lokale utfordringar og ambisjonar, men ulempa er at mange problemstillingar innanfor same pilot gjer at ressursane vert spreidde framfor å vere samla om prioriterte satsingar.

Kommunal- og distriktsdepartementet har det nasjonale ansvaret for pilotordninga. Departementet er i dialog med pilotane om korleis arbeidet deira kan medverke til å styrkje lokale fagmiljø og leggje til rette for statleg tilsette som jobbar desentralt.

¹ Oxford Research (2023). Følgeevaluering av Statens hus (rapport).

7.4 Ein nærverande stat

Av dei statlege etatane som er lokaliserte på fleire stader, var det tidlegare vanleg med ei geografisk basert organisering av det regionale apparatet. I dag er hovudtendensen ei funksjonsbasert organisering med innslag av geografisk basert oppgåveløysing på eit lågare nivå i organisasjonen. I tillegg har mange verksemder gått frå ein fylkesbasert regionstruktur til ein struktur med færre regionar. Staten organiserer seg dessutan i færre og større einingar på lokalt og regionalt nivå.[133]

Ny teknologi gjer at ein del manuelle arbeidsoppgåver fell bort. Samstundes møter statlege verksemder krav om effektivisering gjennom budsjettkutt eller omprioriteringar av budsjettmidlar. Frå ståstaden til etatane kan ei organisering etter likearta og landsdekkjande funksjonar gje betre og meir effektiv oppgåveløysing internt i etaten enn ved regional organisering. Til dømes kan funksjonsorganisering gje høve til meir heilskap i etaten og enklare styringslinjer, meir einsarta praksis og likebehandling og sterkare fagmiljø som kan gje betre kvalitet. Dette kan medverke til at geografisk plassering vert mindre viktig for oppgåveløysinga til dei verksemdene som ikkje har publikumstenester. Mange verksemder har hatt ei utvikling mot større einingar på færre plassar, med sterkare spesialisering, oppgåvedifferensiering og etablering av fellestenester. Ein aktiv og medviten statleg lokaliseringspolitikk vert derfor stadig viktigare.

Ei endring frå geografisk til funksjonell organisering kan ha konsekvensar for den rolla og samhandlinga etatane har i samfunnsutviklinga lokalt og regionalt. Sjølv om ein framleis har stillingar ved regionale kontorstader, forsvinn eit definert regionalt kontaktpunkt for den samla porteføljen til etaten. Medan dei tidlegare regiondirektørane hadde ein posisjon der dei representerte breidda av fagområdet til etaten, er ansvaret for å ta vare på heilskapen av ansvarsområdet til etaten plassert meir sentralt og høgare oppe i ein funksjonsdelt etat. Det at fleire etatar går over til funksjonsbasert organisering, kan svekkje rolla til statsforvaltaren i regional samordning. Det svekkjer også høvet etatane har til å delta i regionale planprosessar og samhandlingsforum. Kommunal- og distriktsdepartementet vil sjå nærare på korleis ein kan handtere utfordringar for regional samordning og samhandling som fylgje av funksjonsbasert organisering i statlege etatar.

7.5 Ein distriktspolitikk som peiker framover

Om ein skal lykkast med distriktspolitikk, er det viktig at styringa av statlege verksemder også tek utgangspunkt i dei samansette behova til innbyggjarane for fleire og ofte samordnande tenester. Nærleik er også ein viktig dimensjon ved kvalitet, som distriktsdemografiutvalet peiker på.

Regjeringa meiner det er til det beste for heile landet at politikken tek utgangspunkt i at ulike stader i landet har kvar sine utfordringar og grunnlag for utvikling. Ein god distriktspolitikk må ha dette som utgangspunkt i mellom anna den nasjonale utdanningspolitikken, i infrastruktursatsinga, i lokaliseringsomsyn, i tenesteorganisering, i skatte- og avgiftssystemet, i innovasjons- og næringspolitikken. Ein god distrikts- og regionalpolitikk skal vere tilpassa samtida og gjere oss rusta for framtida.

Det overordna målet for distriktspolitikken er at folk skal kunne leve eit godt liv i heile Noreg, at alle lokalsamfunn skal ha rom for utvikling og verdiskaping, og at folketalet skal auke i distriktskommunar. Folketalet i distriktskommunar vil ikkje auke utan ein politikk som verkar inn på alle dei områda som er viktige for at folk skal kunne leve eit godt liv. Derfor er distrikts- og regionalpolitikken ei brei og langsiktig oppgåve for regjeringa. Med ein aktiv og målretta politikk meiner regjeringa at vi har gode føresetnader for auka busetjing i distrikta, fordi:

Nærleik til natur, opplevingar og tette lokalsamfunn gjer distriktsområda attraktive og unike. Erfaringar frå koronaepidemien viser at fleire har endra bustadpreferansar og ynskjer seg eit liv utanfor storbyane. Det er gjennom å utvikle og byggje vidare på lokale særpreg at distrikta kan verte attraktive stader for busetjing og aktivitet i framtida.

Den digitale utviklinga gjer at mange arbeidsoppgåver og tenester vert staduavhengige, og det kan gje nye tenesteløysingar.

Innovasjon i offentleg sektor, tillitsreform og forsøk kan medverke til å halde oppe tenestekapasiteten og tenestetilbodet i små kommunar.

Det grøne skiftet tek i stor grad utgangspunkt i ressursar i distrikta, noko som kan innebere ein ny giv for mange distriktskommunar, både fordi det gjev større inntekter, og fordi det fører til større breidde i arbeidsmarknaden.

Desentralisert og fleksibel utdanning gjer det enklare for ungdom å busetje seg i distrikta, og det kan trekkje til seg unge studentar frå fleire stader i landet. Ungdomen er framtida. Det aller viktigaste for framtidig utvikling i Distrikts-Noreg er at ungdomen trivst og har eit godt liv i distrikta.

8 Økonomiske og administrative konsekvensar

Nye tiltak i denne stortingsmeldinga vert dekte innanfor dei til kvar tid gjeldande budsjettrammene. Utvikling og gjennomføring av konkrete tiltak må vurderast i lys av budsjettsituasjonen. Gjennomføringa av tiltak som på sikt har konsekvensar for løyvingar, set som vilkår at det økonomiske handlingsrommet tillèt det.

Nokre av tiltaka i meldinga har økonomiske konsekvensar. Felles for desse tiltaka er at dei allereie er avklart i budsjettprosessar eller stadfestar gjeldande politikk.

Der tiltak eventuelt inneber omprioritering av ressursar innanfor andre sektorar, er det ein føresetnad at dette er omtalt av ansvarleg fagdepartement i tilhøyrande dokument.

På mange område vil distriktsmeldinga derfor vise til meir konkret oppfølging frå andre departement, og til andre dokument som blir lagd fram for Stortinget, både parallelt med denne meldinga og seinare i perioden.

Tilråding

Kommunal- og distriktsdepartementet

tilrår:

Tilråding frå Kommunal- og distriktsdepartementet 20. juni 2023 om Eit godt liv i heile Noreg – distriktspolitikk for framtida blir send Stortinget.

Referanseliste

Angell, E. (2021). Regionale myndigheters veiledning av distriktskommuner (rapport nr. 3-2021). NORCE samfunn.

Asplan Viak AS (2018). Kommunen som aktiv boligpolitisk aktør (rapport).

Cras, P. (2022). Forskare med fokus på landsbygder och regional utveckling. https://www.slu.se/globalassets/ew/org/inst/sol/samverkan/uppdrag-landsbygd/dokument/sammanstallning-av-forskarenkat-2022_slutversion.pdf.

Deloitte (2022). Evaluering av fagskolemeldingen – finansieringssystemet (rapport).

DFØ (2020–2021). https://dfo.no/nokkeltall-og-statistikk/organisering-og-ansatte-i-staten/utviklingen-i-antall-ansatte-i-staten#:~:text=De%20er%20derfor%20tatt%20ut,arbeidsforhold%20i%20staten%20som%20helhet.

DFØ (2021). Evaluering av nærpolitireforma (statusrapport 2020).

DFØ (2021). Statsansattundersøkinga. https://dfo.no/undersokelser/statsansatteundersokelsen-2021.

DFØ (2022). Hvor går regional stat? Erfaringer med funksjonsbasert organisering i statlige etater (rapport).

Distriktssenteret (2021). 10 råd frå ungdommens distriktspanel. https://distriktssenteret.no/ungdommens-distriktspanel/.

Distriktssenteret (2020). Næringslivets betydning for stedsutvikling, boligutvikling og inkludering i distriktskommunar (notat til Distriktsnæringsutvalet).

Distriktssenteret (2020). Tilflyttings- og rekrutteringsarbeid i distriktene – en oppsummering av kunnskap (notat til Demografiutvalet). https://distriktssenteret.no/wp-content/uploads/2020/05/TIlflyttings-og-rekrutteringsarbeid-i-distriktene.pdf.

Ekspertutval (2022). Finansiering av universiteter og høyskoler (rapport). Kunnskapsdepartementet.

Grünfeld, L. A, Grønvik, O, Foseid, H.M, Winther-Larsen, S, Angell, E. (2021). Gjennomgang av Merkur-Programmet (rapport nr. 131). Menon Economics.

Høyland, K, Denizou, K, Halvorsen, T, Moe, E. (2020). Bo hele livet. Nye bofellesskap og nabolag for gammel og ung (rapport). SINTEF Fag.

Kommunal- og distriktsdepartementet (2022). Kommunale insentivordninger for å rekruttere arbeidskraft, tiltrekke seg innflyttere og beholde unge i kommunen (rapport).

KPMG (2021). Status og hindre for digitalisering i næringslivet (rapport).

Knekk Samhandlingskoden (2023). https://samhandlingskoden.no/utvikle-frivillighetspolitikk.

KS (2022). Samstyringsstrukturen for digitaliseringsområdet. https://www.ks.no/fagomrader/digitalisering/styring-og-organisering/samstyringsstruktur/samstyringsstrukturen-for-digitaliseringsomradet/.

KS (2022). Kommunenettverk for velferdsteknologi og digital hjemmeoppfølging. https://www.ks.no/fagomrader/helse-og-omsorg/velferdsteknologi3/kommunenettverk-for-velferdsteknologi-og-digital-hjemmeoppfolging/.

KS. Digihjelpen. https://www.ks.no/digihjelpen/.

Lebesby kommune. Kommunal tilbakekjøpsavtale (2022–2025. https://www.lebesby.kommune.no/kommunal-tilbakekjoepsavtale.569341.no.html.

Meld. St. 30 (2019–2020) En innovativ offentlig sektor – Kultur, ledelse og kompetanse. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

Meld. St. 9 (2020–2021) Mennesker, muligheter og norske interesser i nord. Utenriksdepartementet.

Meld. St. 17 (2020–2021) Samarbeid for sikkerhet –Nasjonal forsvarsindustriell strategi for et høyteknologisk og fremtidsrettet forsvar. Forsvarsdepartementet.

Meld. St. 19 (2020–2021) Styring av statlege universiteter og høyskoler. Kunnskapsdepartementet.

Meld. St. 21 (2020–2021) Fullføringsreformen – med åpne dører til verden og fremtiden. Kunnskapsdepartementet.

Meld. St. 10 (2021–2022) Prioriterte endringer, status og tiltak i forsvarssektoren. Forsvarsdepartementet.

Meld. St. 5 (2022–2023) Langtidsplan for forskning og høyere utdanning 2023–2032. Kunnskapsdepartementet.

Meld. St. 9 (2022–2023) Nasjonal kontroll og digital motstandskraft for å ivareta nasjonal sikkerhet. Justis- og beredskapsdepartementet.

Meld. St. 10 (2022–2022) Berekraftig og sikker luftfart – Nasjonal luftfartsstrategi. Samferdselsdepartementet.

Meld. St. 13 (2022–2023) Samisk språk, kultur og samfunnsliv – Kompetanse og rekruttering i barnehage, grunnopplæring og høyere utdanning. Kommunal- og distriktsdepartementet.

Meld. St. 14 (2022–2023) Utsyn over kompetansebehovet i Norge. Kunnskapsdepartementet.

Meld. St. 15 (2022–2023) Folkehelsemeldinga – Nasjonal strategi for utjamning av sosiale helseforskjellar. Helse- og omsorgsdepartementet.

Meld. St. 18 (2022–2023) Finansmarkedsmeldingen 2023. Finansdepartementet.

Meld. St. 24 (2022–2023) Fellesskap og meistring – Bu trygt heime. Helse- og omsorgsdepartementet.

Menon Economics, Nofima, Norce (2022). Ringvirkninger i sjømatnæringen 2021 (rapport). https://www.menon.no/wp-content/uploads/2022-126-Ringvirkninger-av-sjomatnaeringen-2021-1.pdf.

NIFU (2022). Studenters motiver for valg av studiested (rapport).

NIFU (2022). Utdanning uavhengig av bosted og livssituasjon? (rapport).

NIFU (2022). NHOs Kompetansebarometer (rapport).

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

NOU 2020: 12 Næringslivets betydning for levende og bærekraftige lokalsamfunn. Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Nærings- og fiskeridepartementet.

NOU 2022: 6 Nett i tide – utvikling av strømnettet. Olje- og energidepartementet.

NOU 2022: 10 Inntektssystemet for kommunene. Kommunal- og distriktsdepartementet.

NOU 2022: 18 Mellom mobilitet og migrasjon – Arbeidsinnvandreres integrering i norsk arbeids- og samfunnsliv. Arbeids- og inkluderingsdepartementet.

NOU 2023: 3 Mer av alt – raskere. Olje- og energidepartementet.

NOU 2023: 8 Fellesskapets sykehus. Styring, finansiering, samhandling og ledelse. Helse- og omsorgsdepartementet.

NOU 2023: 9 Generalistkommunesystemet – Likt ansvar – ulike forutsetninger. Kommunal- og distriktsdepartementet.

NOU 2023: 10 Leve og oppleve – Reisemål for en bærekraftig fremtid. Nærings- og fiskeridepartementet.

Nortug, H. (2021). Unges motivasjon til å bo i distriktene. (rapport). Distriktssenteret.

Nærings- og fiskeridepartementet (2022) Norges batteristrategi. https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/norges-batteristrategi/id2921424/.

Oxford Research (2022). Studiesentres betydning og utviklingsmuligheter for å møte lokale og regionale kompetansebehov (rapport).

Oxford Research (2023). Følgeevaluering av Statens hus (rapport).

Lysø, R., Carlsson, E., Sletterød, N.A., Øyrum, L. (2022). Følgeforskning av Veiledningspiloten (sluttrapport). SINTEF.

Prop. 78 S (2021–2022) Endringer i statsbudsjettet 2022 under Kunnskapsdepartementet, Kultur-og likestillingsdepartementet, Justis- og beredskapsdepartementet, Kommunal- og distriktsdepartementet, Arbeids- og inkluderingsdepartementet, Helse- og omsorgsdepartementet, Barne- og familiedepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet, Finansdepartementet og Forsvarsdepartementet (økonomiske tiltak som følge av krigen i Ukraina). Finansdepartementet.

Prop. 1 S (2022–2023) Statsbudsjettet 2023, vedlegg 1. Kommunal- og distriktsdepartementet.

Prop. 57 L (2022–2023) Lov om grunnskoleopplæringa og den videregående opplæringa (opplæringslova). Kunnskapsdepartementet.

Prop. 121 S (2022–2023) Endringer i statsbudsjettet under Landbruks- og matdepartementet (jordbruksoppgjøret m.m.). Landbruks- og matdepartementet.

Rapport fra en arbeidsgruppe nedsatt av Landbruks og matdepartementet (2023) Tilgang på veterinærtjenester i Norge. https://www.regjeringen.no/contentassets/1807e0e77eb443fbbdf53cf24a7132a9/rapport-om-tilgang-pa-veterinartjenester-i-norge-10.03.23.pdf

Regionale kompetanseindikatorer (2022). Kunnskapsgrunnlag for regional kompetansepolitikk (rapport). Trøndelag fylkeskommune m.fl.

Regionale utviklingstrekk (2021). rapport. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

Regjeringen.no (2023). Fellesføringar i tildelingsbreva for 2023. Rundskriv H-1/23 Fellesføringar i tildelingsbreva for 2023 – regjeringen.no.

Regjeringens handlingsplan for kjønns- og seksualitetsmangfold (2023–2026). https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/regjeringens-handlingsplan-for-kjonns-og-seksualitetsmangfold-20232026/id2963172/

Riksrevisjonen (2020–2021). Riksrevisjonens undersøkelse av psykiske helsetjenester (dokument 3: 13).

Riksrevisjonen (2019–2020). Undersøkelsen av kvotesystemet i kyst- og havfiske (dokument 3: 6).

Rom for deltakelse – regjeringens kulturfrivillighetsstrategi (2023–2025). Kultur- og likestillingsdepartementet.

Ruralis (2020). Beiteressurs, rovdyr og lokalsamfunn (rapport).

Rye, J.F. (2021). Distriktsungdom og utdanning: Studievalg, forløp og arbeidsmarkeder (rapport). Distriktssenteret.

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2018) Evaluering av ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift (rapport).

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2020) Tilgang på boliger i distriktene og rekruttering av arbeidskraft (rapport 35-2020). Oslo.

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2020) Midtveis-evaluering av Digital kompetanseløft (rapport 07-2020). Oslo.

Samfunnsøkonomisk analyse (2020) Verdikjeder i Norge (rapport 16-2020).

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2021) Dimensjonering av utdanningstilbudet (rapport nr. 25-2021). Oslo.

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2021) Følgeevaluering av kompetansepiloter (rapport).

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2022) Kartlegging av tilgang og pris på boligfinansiering i distriktene. (rapport 2-20022). Oslo.

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2022) Fylkeskommunenes regionale kompetansepolitikk og forvaltning av fagskoler (rapport).

SLU (2019–) Uppdrag landsbygd. https://www.slu.se/institutioner/stad-land/samverkan/uppdrag-landsbygd/.

SSB (2017) Framtidens eldre i by og bygd (rapport 2017/32).

SSB (2020). Sentralitetsindeksen. https://www.ssb.no/befolkning/artikler-og-publikasjoner/sentralitetsindeksen.oppdatering-med-2020-kommuner.

SSB (2021). Ansatte i skulen. https://www.ssb.no/utdanning/barnehager/statistikk/ansatte-i-barnehage-og-skole/artikler/vel-1-av-6-laererarsverk-i-grunnskolen-uten-laererutdanning.

SSB (2023). Statistikkbanken – Boliger.

https://www.ssb.no/bygg-bolig-og-eiendom/bolig-og-boforhold/statistikk/boliger.

Søholt, S., Tronstad, K., Rose, Vestby, G.M. (2015). Sysselsetting av innvandrere – regionale muligheter og barrierer for inkludering (rapport). NIBR, HiOA. Oslo.

Sørvoll, J., Løseth, G.K. (2017) Samfunnsvirkninger av boligpolitikk. Boligsatsinger og samfunnsutvikling i ti norske distriktskommunar (rapport). NOVA.

Sørlie K., Aure, M., Langset, B. (2012). Hvorfor flytte? Hvorfor bli boende? Bo- og flyttemotiver de første årene på 2000-tallet (rapport). NIBR.

Rambøll (2022). Evaluering av kompetansetiltak innen etter- og videreutdanning i offentlig planlegging, kart og geodata (rapport). Rambøll Management Consulting. Oslo.

Teknologirådet (2021). Digitale muligheter for psykisk helsehjelp. https://teknologiradet.no/publication/digitale-muligheter-for-psykisk-helsehjelp/.

Telemarksforskning (2020). Små distriktskommuners deltakelse i innovasjonsvirkemidler (rapport 540). Telemarksforskning. Bø.

Tildelingsbrev for 2023 – Universitetet i Agder. Kunnskapsdepartementet. tildelingsbrev-2023-universitetet-i-agder-.pdf (regjeringen.no).

Tønnessen, M. (2022). Innvandreres bo- og flyttemønstre i Norge (rapport 2022:12). NIBR.

UDI (2023). https://www.udi.no/aktuelt/regner-med-40.000-ogsa-i-2023/.

UDI (2023). Oppmoding om busetting for 2023. https://www.imdi.no/planlegging-og-bosetting/bosettingsprosessen/imdis-anmodning/.

Utredningsinstruksen (2016). https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/instruks-om-utredning-av-statlige-tiltak-utredningsinstruksen/id2476518/.

Utval oppnevnt av Nærings- og fiskeridepartementet (2022). Grønn verdiskaping og økt bearbeiding i sjømatindustrien (rapport). Nærings- og fiskeridepartementet.

Vista analyse AS (2022). Evaluering av personrettede virkemidler i tiltakssonen for Finnmark og Nord-Troms (rapport).

Wollebæk & Sivesind (2010). Fra folkebevegelse til filantropi? Frivillig innsats i Norge 1997–2009 (rapport). Institutt for samfunnsforskning.

Zhiyang, J., Kolstad T., Stølen, N.M., Hjemås, G. (2023). Arbeidsmarkedet for helsepersonell fram mot 2040 (rapport 2023/2). SSB.

Vedlegg 1
Oppsummering av tiltak i distriktsmeldinga

Distrikts- og regionalpolitikken er ei brei og langsiktig oppgåve for denne regjeringa. Distriktsmeldinga viser tiltak som allereie er sett i verk og prosesser som er under arbeid i dei ulike departementa. Meldinga er lagt fram tidleg i regjeringsperioden fordi den skal vise retning for det tverrsektorielle arbeidet med å utvikle ein politikk som er bra for distrikta. Meldinga gjev rom for at kvart departement i oppfølginga vil kunne presentere nye tiltak i samband med budsjetthandsamingar.

Kapittel 2 Eit godt liv i distriktskommunen

Regjeringa vil leggje til rette for god samfunnsplanlegging og samarbeid for å nytte ressursane betre. Kommunal- og distriktsdepartementet ynskjer meir samarbeid mellom distriktskommunar. Departementet oppfordrar til dialog og erfaringsutveksling mellom fylkeskommunane, statsforvaltarane, Distriktssenteret og KS, slik at dei kan opptre meir koordinert overfor kommunane og dei samla ressursane vert betre utnytta.

Regjeringa arbeider med ei tydelegare differensiering av statlege planretningslinjer mellom tettbygde og spreiddbygde område. Arealpolitikken må tilpassast dei lokale tilhøva.

Regjeringa vil ha ei meir differensiert forvalting av strandsona, med auka handlefridom og betre høve for næringsutvikling og busetjing i spreiddbygde strok langs kysten i sone 3 av strandsona.

Regjeringa vil vurdere særskilde tiltak for å styrkje planleggings- og utviklingskapasiteten og planleggingskompetansen i område der det vert identifisert utfordringar.

Regjeringa vil leggje til rette for at ordinær utdanning og meir praksisnær og fleksibel etter- og vidareutdanning kan møte utfordringane, og eventuelt prøve ut nye løysingar.

Regjeringa har invitert distriktskommunar til å søkje om å utvikle bygdevekstavtalar med staten for å styrkje utviklinga i kommunane.

Regjeringa vil fylgje opp ordninga med bygdevekstavtalar gjennom eit forpliktande samarbeid i avtaleperioden, som både inneber statlege midlar til gjennomføring av tiltak for å supplere lokale bidrag, i tillegg til andre statlege bidrag og samarbeid (kompetanse, deltaking i erfaringsnettverk osb.).

Regjeringa vil vidareutvikle Merkur-programmet.

Regjeringa har lagd fram ei stortingsmelding om Fellesskap og meistring – Bu trygt heime. Som ein del av reforma, vil regjeringa mellom anna leggje fram eit eige eldrebustadprogram.

Regjeringa vil våren 2024 leggje fram ei stortingsmelding om ein heilskapleg bustadpolitikk. I arbeidet med bustadmeldinga vil regjeringa gå gjennom verkemidla vi har i dag, og undersøkje om dei svarer på breidda i utfordringsbiletet til kommunane.

Regjeringa vil vurdere om ein større del av låna frå Husbanken skal gå til bustadetablering i distriktskommunar, særleg på sentralitetsnivå 6.

For å få fart på bustadbygginga i distrikta la regjeringa i tilleggsproposisjonen for 2022 inn at inntil 1 mrd. kroner kan prioriterast til lån til utleigebustader og lån til bustadkvalitet i distriktskommunar på sentralitetsnivå 5 og 6. Samstundes vart utlånsramma i Husbanken auka til 21 mrd. kroner.

Husbanken har fått i oppdrag å forsterke informasjons- og rettleiingsarbeidet overfor distriktskommunane. I tildelingsbrevet for 2023 har regjeringa ytterlegare styrkt oppdraget og bede Husbanken om å prioritere å gje bustadpolitisk støtte til distriktskommunar.

I statsbudsjettet for 2023 har regjeringa løyvd midlar til ei ny ordning for bustadtiltak i distrikta. Føremålet er å utvikle nye samarbeidsformer og forsøk med nye bustadkonsept og verkemiddel, mellom anna i distriktskommunar i Nord-Noreg som treng å styrkje tilbodet av eigna bustader.

Kommunal- og distriktsdepartementet har endra byggjereglane for å leggje betre til rette for investeringar i industri, jordbruk, turisme og bustadbygging i fleire kommunar på Vestlandet og i Nord-Noreg.

Regjeringa ynskjer at busetjinga av flyktningar skal skje styrt og spreidd.

Regjeringa har gjennomført fleire tiltak for å få busett flyktningar på ein rask og effektiv måte, og mange kommunar i distrikta har busett flyktningar.

Regjeringa vil sikre frivillig sektor ein sentral plass i samfunnet og medverke til gode rammevilkår.

Regjeringa vil støtte opp om og medverke til at det vert oppretta lokal frivilligheitspolitikk og enkle regelverk og ordningar som gjer det lett å finne fram for frivillig sektor i kommunane.

Regjeringa vil styrkje innsatsen for at fleire frivillige skal få høve til å utvikle aktivitet i eigna lokale til idrett, kultur og frivillig arbeid generelt.

Regjeringa vil stimulere til meir kunst- og kulturaktivitet i lokalsamfunna gjennom å utvikle regionale kulturfond.

Regjeringa vil styrkje det nordiske samarbeidet mellom dei regionale aktørane i nord, og særleg mellom Noreg, Finland og Sverige.

Kapittel 3 Trygge samfunn og tenester nær folk

Regjeringa varsla i Hurdalsplattforma ein heilskapleg gjennomgang av inntektssystemet for kommunane og fylkeskommunane. Regjeringa la fram forslag til endringar i inntektssystemet for fylkeskommunane i kommuneproposisjonen 2024. Regjeringa vil leggje fram ein heilskapleg gjennomgang av inntektsystemet for kommunane i ei eiga melding til Stortinget våren 2024, med sikte på at eit nytt inntektssystem vil få verknad frå 2025.

Regjeringa vil vurdere forsterka tiltak for å stimulere til samarbeid mellom kommunar. Føremålet er å styrkje kapasiteten og kompetansen i oppgåveløysinga, også i eit tverrsektorielt perspektiv.

Regjeringa vil invitere kommunar til eit pilotsamarbeid med samlokalisering av statlege og kommunale publikumstenester, slik at innbyggjarane får ein stad der dei kan møte representantar for offentlege etatar fysisk. I revidert nasjonalbudsjett føreslår regjeringa at det blir løyvd 10 mill. kroner til pilotar med nærtenestesenter. Ordninga skal etter planen vare i tre år.

Regjeringa har sett i gang ei tillitsreform i offentleg sektor. Større handlingsrom for kommunar og fylkeskommunar og meir fagleg fridom for fyrstelinja på lokalt nivå kan gje meir velferd og betre tenester til innbyggjarane. Målet er å gje innbyggjarane betre velferd og betre tenester til rett tid.

Kommunal- og distriktsministeren har på vegner av regjeringa invitert kommunar og fylkeskommunar til å søke om forsøk (frikommuneforsøk), og med det bli forsøkskommunar. Forsøksordninga er eit av tiltaka som skal medverke til å nå måla i tillitsreforma.

Kommunal- og distriktsdepartementet vil samarbeide med KS om vidare utvikling av modell(ar) for innføring av nasjonale fellesløysingar og -tenester til bruk i kommunal sektor.

Regjeringa har laga ein handlingsplan for auka inkludering i eit digitalt samfunn.

For 2023 har Kommunal- og distriktsdepartementet tildelt 8 mill. kroner i eingongsstøtte til 27 søkjarar i 45 kommunar som ynskjer å heve den digitale kompetansen til innbyggjarane.

Det blir varsla i Folkehelsemeldinga at regjeringa vil leggje fram ein livskvalitetsstrategi i 2024.

Regjeringa vil leggje fram for Stortinget ein Nasjonal helse- og samhandlingsplan for utviklinga av vår felles helse- og omsorgsteneste.

Regjeringa vil vurdere korleis finansieringsordningane betre kan leggje til rette for samhandling mellom dei ulike delane av helse- og omsorgstenesta.

Regjeringa vil byggje vidare på helsefellesskapa og sørgje for verktøy som gjer at dei vert ein arena for felles tenesteutvikling og planlegging til beste for pasientane.

Regjeringa vil sikre ein sterk offentleg, felles helseteneste. Framvekst av privatfinansierte tilbod kan gje auka sosial og geografisk skilnad i tilgangen på helse- og omsorgstenester.

Helse- og omsorgsdepartementet vil vurdere ulike modellar for oppgåvedeling og bruk av helsepersonell på tvers av spesialisthelsetenesta og dei kommunale tenestene.

Regjeringa vil vidareutvikle det gode samarbeidet med ideelle aktørar innanfor helse- og omsorgssektoren.

Regjeringa har styrkt allmennlegetenesta med 920 mill. kroner i 2023.

Regjeringa har oppretta eit nytt legevakttilskot i 2022 på 50 mill. kroner, som skal styrkje legevaktordninga i dei mest rekrutteringsvake områda.

For at pasientane skal få eit betre tilbod, og fastlegane ein betre arbeidskvardag med meir tid til pasientane, vart basistilskotet i fastlegeordninga endra og styrkt i statsbudsjettet for 2023.

Regjeringa vil gjere ei nøye vurdering av forslaga til ekspertutvalet for fastlegeordninga.

Regjeringa la fram ein opptrappingsplan for psykisk helse 9. juni 2023. Planen gjeld for ti år framover, og med satsinga fylgjer minst 3 mrd. kroner.

Regjeringa vil leggje fram ei stortingsmelding om det prehospitale området. Sentrale tema vil vere korleis ein kan halde oppe beredskap og eit godt akuttmedisinsk tenestetilbod i heile landet.

Regjeringa vil gje folk i heile landet tryggleiken tilbake. Dette skal mellom anna skje gjennom betre samarbeid mellom dei ulike naudetatane og andre beredskapsorganisasjonar. Regjeringa har sett ned ein totalberedskapskommisjon for å sjå på korleis dei samla beredskapsressursane kan nyttast best mogleg. Kommisjonen leverte si innstilling 5. juni 2023.

Regjeringa starta hausten 2022 arbeidet med ein heilskapleg gjennomgang av brann- og redningsområdet.

Regjeringa har vedteke å etablere ei offentleg toårig fagskule for utdanning av brann- og redningspersonell. Fagskulen skal ligge i Tjeldsund kommune i Troms.

Regjeringa vil styrkje det lokale politiet i heile landet for å sikre betre førebygging og for å oppnå raskare respons ved alvorlege hendingar. Regjeringa vil styrkje polititenestene mellom anna gjennom lokalt tilpassa tiltak som skal utformast i samarbeid mellom kommune og politidistrikt.

Regjeringa vil at Politiet opprettar ni nye tenestestader i 2023. Det er viktig for å sikre at politiet er til stades lokalt.

Justis- og beredskapsdepartementet arbeider med ein lokalpolitiplan som vil bli lagd fram i løpet av 2023.

Justis- og beredskapsdepartementet har gjeve Politidirektoratet i oppdrag å greie ut ulike modellar for krav til responstid. Rapporten vil vere eit viktig underlag til det vidare arbeidet med å sikre rask respons ved alvorlege hendingar, og med å vidareutvikle eit politi som er lokalt til stades i heile landet. Rapporten skal vere ferdig i august 2023.

Regjeringa meiner det er viktig med ei styrking av Forsvaret i Noreg, og spesielt viktig å styrkje det militære nærværet i Nord-Noreg. Politiet og PST er styrkt for mellom anna å sikre auka lokalt nærvær i nord. Satsinga er vidareført i 2023 med totalt 120,5 mill. kroner.

Statlege verkemiddel for å medverke til nasjonal tryggleik i nordområda bør vurderast i lys av den strategiske rolla til regionen. Eigedomar, infrastruktur, naturressursar og verksemder som er viktige for nasjonal tryggleik bør derfor vurderast særskilt med tanke på den geografiske plasseringa langs kysten og i grenseområda.

Det pågår eit arbeid med etablering av dedikert helikopter til Hæren som skal stasjonerast i ein eigen skvadron med base på Bardufoss.

Regjeringa har styrkt Hovudredningsentralen gjennom auka grunnbemanning.

For å styrkje redningsberedskapen i Nord-Noreg vart det etablert ein ny redningshelikopterbase i Tromsø frå 1. juli i 2022.

Kapittel 4 Transport og infrastruktur bind landet saman

Regjeringa vil utarbeide ein realistisk nasjonal transportplan (NTP) som svarar på utfordringane i framtida for transportsystemet, og som legg vekt på samfunnsøkonomisk lønsemd. Transportplanen skal vere oppdatert og tilpassa dei framtidige transportbehova, samstundes som det skal vere mogleg å fylgje opp dei økonomiske rammene.

Regjeringa vil utarbeide ein heilskapleg og forpliktande plan for å redusere vedlikehaldsetterslepet på fylkesvegane.

Regjeringa vil ta initiativ til at det saman med fylkeskommunane vert utarbeidd ein nasjonal gjennomføringsplan for ras- og skredsikring av alle riksvegar og fylkesvegar med høg og middels skredfaktor. Deler av planen vil vere ferdig i 2023. Regjeringa tek sikte på å leggje fram planen våren 2024, som ein del av NTP 2025–2036.

Fylkeskommunane får i 2023 fordelt i overkant av 3 mrd. kroner av rammetilskotet etter særskild fordeling på tre ordningar knytte til fylkesveg. Desse ordningane gjeld opprusting og fornying av fylkesveg (1 680 mill. kroner), ras- og skredsikring av fylkesveg (903 mill. kroner) og kompensasjon for forskrift om tunneltryggleik (579 mill. kroner).

Det er i 2023 løyvd øyremerka tilskot til fylkesveg på fire ordningar over budsjettet til Samferdselsdepartementet på til saman 847 mill. kroner, som er inkludert i rammene for NTP 2022–2033.

I 2022 vart Enova løyvd ytterlegare 100 mill. kroner for å støtte etablering av hurtigladarar i område utan tilstrekkeleg grunnlag for kommersiell utbygging. Med denne tildelinga vert talet på kommunar i Noreg utan hurtigladar redusert frå 70 til 15.

I ladestrategien til regjeringa kjem det fram at Statens vegvesen i dialog med Nye Veier og Enova skal lage ein plan for etablering av ladestasjonar for tunge køyretøy langs riksvegnettet. Planen skal vere ferdig innan 1. juli 2023.

I regjeringserklæringa er det målsetjingar om å redusere ferjetakstar og å gjere ferjer til ein del samfunn gratis. Målsetjinga er å halvere ferjetakstane i fireårsperioden. Dette er regjeringa godt i gang med. Takstane er i dag redusert med 30 prosent jamført med takstnivået ved inngangen til 2021. I det vedtekne budsjettet for 2023 ligg det inne midlar til å halvere takstane i riksvegferjedrift frå 15.august 2023, jamført med takstnivået ved inngangen til 2021. Det er dessutan sett av midlar til fylkeskommunane slik at dei kan redusere takstane tilsvarande som i riksvegferjedrift.

Frå andre halvår 2022 vart det løyvd midlar slik at trafikksvake ferjesamband (under 100 000 passajerar årleg) og delstrekningar til øyar og veglause samfunn på samband med over 100 000 passasjerar vart gratis frå 1. juli 2022. I statsbudsjettet for 2023 er det løyvd ytterlegare midlar slik at ferjesamband til øyar og veglause samfunn med over 100 000 passasjerar kan gjerast gratis frå 16. august 2023. Fylkeskommunane er takststyresmakt og vurderer innføringa av ordninga etter lokale omstende og prioriteringar.

Ferjeavløysningsordninga for fylkesvegferjer legg til rette for ein alternativ bruk av ferjetilskot for fylkesvegferjer.

Regjeringa har gjeninnført eit statleg ansvar for fiskerihamnene. Dette gjev Kystverket ansvar for statlege fiskerihamneanlegg som moloar og kaifrontar langs heile kysten.

Regjeringa vil ha trygg pasient- og skuletransport og eit godt drosjetilbod i distrikta og vil derfor stanse frisleppet i drosjenæringa.

Regjeringa har i Hurdalsplattforma meldt at behovsprøvinga og plikta til å vere knytt til ein drosjesentral skal gjeninnførast. Regjeringa har sett ned eit utval som skal gjere ei heilskapleg vurdering av drosjenæringa, vurdere handlingsrommet etter EØS-avtalen og utarbeide framlegg til regulering på området.

Samferdselsdepartementet har gjeninnført kravet om løyvegaranti for løyvehavaren og fremja forslag for Stortinget om å gjeninnføre kravet om fagleg kompetanse.

Regjeringa vil redusere billettprisane og styrkje rutetilbodet på dei regionale FOT-flyrutene.

For å gjere det lettare og billigare å reise langs kysten på Vestlandet og i Nord-Noreg vil regjeringa redusere billettprisane i FOT-utlysingane med avtaleoppstart i 2024. Billettprisane på FOT-flyrutene vert halverte frå 1. april 2024, og for helikopterruta Værøy–Bodø vert maksimal billettpris halvert frå 1. august 2024. Dette vil redusere avstandskostnadene for innbyggjarar og næringsliv som er avhengige av kortbanenettet. Regjeringa vil auke krava til setekapasitet der talet på reisande er venta å stige mest.

For å sikre eit føreseieleg flyrutetilbod vil regjeringa ta flyruta Stord–Oslo inn i FOT-ordninga. Ruta vert ein del av utlysinga med avtaleoppstart 1. april 2024. Regjeringa vil etablere ei ny FOT-rute mellom Kirkenes og Tromsø.

Regjeringa vil leggje opp til å styrkje transporttilbodet mellom Aust-Finnmark og Tromsø, gjennom styrkte korrespondansekrav, færre krav til samband og ny FOT-rute mellom Kirkenes og Tromsø.

Regjeringa vil arbeide vidare med konseptvalutgreiinga (KVU) som ser på den framtidige utviklinga av transportsystemet i Nord-Noreg. Det vert lagd opp til at utgreiinga skal vere ferdig sommaren 2023.

KVU Nord-Noregbana skal ferdigstillast august 2023.

Regjeringa har som mål at alle husstandar og verksemder skal ha tilbod om breiband med minst 100 Mbit/s per sekund nedlastingshastigheit innan utgangen av 2025.

Regjeringa fordelte 362 mill. kroner til breiband i januar 2023. Alle fylke fekk auka løyving samanlikna med 2022, og fylke med mange distriktskommunar og få folk på store areal vart prioriterte i sterkare grad enn før.

Regjeringa arbeider for at alle skal ha tilgang til mobiltenester der dei bur, arbeider og ferdast, og der næringsliv og offentleg og frivilleg sektor driv verksemd.

Auksjonen av 5G-frekvensar som vart gjennomført i september 2021, vart tilrettelagt slik at auksjonsvinnarane forplikta seg til å byggje ut nett og etablere fast trådlaust breiband med datahastigheit på minst 100 Mbit/s til identifiserte bygg som mangla eit slikt tilbod. Tiltaket kan utløyse investeringar i mobilnett for minst 560 mill. kroner og vil kunne styrkje den vanlege mobildekninga. Tiltaket rettar seg mot tusenvis av husstandar og næringsbygg som ligg i spreiddbygde strok. Forpliktinga skal oppfyllast innan 1. juli 2025.

Regjeringa meiner at datasenteretableringar kan medverke til å styrkje næringsutvikling og eksisterande næringsverksemd, og vil at datasenternæringa skal ha gode vilkår for vekst i Noreg, og at etableringar gjennomførast på ein måte som skaper gode synergieffektar i vertskommunen.

Regjeringa har i ny ekomlov føreslått å innføre krav om forsvarleg tryggleik i datasenter og ei registreringsplikt for datasenteraktørar i Noreg.

Regjeringa er i gang med å revidere og vidareutvikle den nasjonale datasenterstrategien, mellom anna som fylgje av den tryggleikspolitiske situasjonen og situasjonen i kraftmarknadane.

Regjeringa har utarbeidd ein rettleiar som skal gjere det enklare for kommunane å vurdere kva som er ei føremålstenleg avgjerd når ein datasenteraktør ynskjer å etablere seg i kommunen.

I nokre distriktsområde er det ikkje bygd nett med tilstrekkeleg overlapping og alternative føringsvegar. Regjeringa gjev derfor tilskot til auka digital tryggleik og beredskap i distrikta.

Det vert gjennomført tiltak i fleire regionar for å redusere sårbarheitene gjennom alternative digitale føringsvegar og utvikling av sårbare punkt i infrastrukturen. Regjeringa har fylgt opp tiltak for nær 70 mill. kroner i Finnmark og sett i verk tiltak for 50 mill. kroner i Troms. I 2023 vil regjeringa bruke 25 mill. kroner på å styrkje den digitale infrastrukturen i Nordland.

I programmet Forsterka ekom får kommunar som er sårbare for ekstremvêr og andre hendingar forsterka mobilberedskapen ytterlegare med tre døgn reservestraum og alternative føringsvegar inn til basestasjonane. Så langt har det vore løyvd midlar til forsterking i meir enn 80 kommunar, og i 2023 gjev regjeringa midlar til utbygging i nye kommunar, slik at meir enn 90 kommunar vil få forsterka ekom.

Nasjonal kommunikasjonsmyndigheit har gjeve tilskot til infrastruktureigarar for å setje i verk tiltak som styrkjer tryggleiken for sjøfiberkablar. Det vert i 2023 sett i verk tiltak for 43 mill. kroner for å auke tryggleiken og beredskapen for undersjøisk digital infrastruktur som understøttar norsk olje- og gassproduksjon. Regjeringa vidarefører arbeidet med å styrkje samarbeidet mellom ekom- og kraftsektoren.

Kapittel 5 Ein aktiv næringspolitikk for heile landet

Regjeringa vil sikre at lokalsamfunn som stiller naturressursane sine til disposisjon for utbygging, får meir igjen for det og vert sikra ein rettmessig del av verdiskapinga.

Regjeringa har lagt fram lovforslag om grunnrenteskatt på havbruk. Saka vart handsama i Stortinget 31. mai 2023 med vedtak om ein effektiv skattesats på 25 prosent og eit botnfrådrag på 70 mill. kroner. Den delen vertskommunar og -fylkeskommunar får av inntektene frå sal av ny løyvekapasitet, vert auka frå 40 prosent til 55 prosent.

Gjennom eit grønt industriløft vil regjeringa leggje til rette for kutt i klimagassutslepp, fleire arbeidsplassar og auka verdiskaping basert på lange verdikjeder i Noreg.

Regjeringa vil arbeide for ei vidare utvikling av reine energikjelder, mellom anna ved å utvikle og å ta i bruk teknologi for karbonfangst og -lagring. Regjeringa vil arbeide for det grøne skiftet gjennom gode rammevilkår og målretta risikoavlasting og ved å bruke den stalege innkjøpsmakta for å leggje til rette for grøne aktørar.

Regjeringa vil leggje til rette for god dialog med fylkeskommunane og regionale aktørar om arbeidet med grønt industriløft, slik at den samla innsatsen støttar opp om regionale potensial og føremonar. Regjeringa har også oppretta eit dialogforum for batterikommunar, for å leggje til rette for ein meir effektiv dialog og erfaringsutveksling mellom vertskommune og dei aktuelle fylkeskommunane, statsforvaltarane, departementa og etatane.

Regjeringa har starta arbeidet med å utvikle regionvekstavtalar som eit nytt verktøy i distrikts- og regionalpolitikken, og det er innleidd dialog om avtalar med Nordland og Rogaland fylkeskommunar.

Regjeringa vil vurdere om det er føremålsteneleg å etablere eit statleg kontaktpunkt for store industrietableringar i Nord-Noreg.

Regjeringa vil vurdere styrking av FoU-miljø som er særskilt viktige for næringsutvikling, mellom anna i Aust-Finnmark.

Regjeringa tek sikte på å gjere framlegg om grunnrenteskatt på landbasert vindkraft for Stortinget i løpet av haustsesjonen 2023, med verknad frå inntektsåret 2024.

Regjeringa vil leggje til rette for fornybar kraft og nettkapasitet gjennom ny kraftproduksjon, energieffektivisering og utvikling av nettet.

Regjeringa vil leggje til rette for at kapasiteten i straumnettet vert forsterka i heile landet, og for at konsesjonshandsamingstida vert korta ned.

Med regjeringas handlingsplan for raskere nettutbygging og betre utnytting av nettet vert det teke fleire grep for å medverke til raskare konsesjonshandsaming hos styresmaktene, meir effektiv tilknyting til straumnettet og betre utnytting av nettkapasiteten.

NVE har vidareutvikla eit hurtigspor for konsesjonshandsaming av små og enkle saker.

Regjeringa har opna opp konsesjonshandsaminga for vindkraft på land, og lyst ut fyrste fase av Sørlege Nordsjø II og Utsira Nord.

Regjeringa arbeider med ein handlingsplan for energieffektivisering i alle delar av norsk økonomi som vil verte presentert seinast saman med statsbudsjettet hausten 2023. Den vidare oppfylginga av rapporten frå Energikommisjonen vil regjeringa sjå i lys av høyringsinnspela.

Regjeringa har igjen opna for konsesjonshandsaming av vindkraft på land der vertskommunane samtykkjer til dette. Regjeringa arbeider med å innlemme planlegging av vindkraftanlegg i plan- og bygningslova. Dette vil gje kommunane større formell styresmakt over arealbruken i vindkraftsaker. Det er fremja ein lovproposisjon om endringar i energilova og plan- og bygningslova som inneber at vindkraftanlegg må greiast ut i områderegulering etter plan- og bygningslova før ein kan gje konsesjon etter energilova.

Regjeringa vil at ringverknader frå petroleumsverksemda skal kome heile landet til gode. I samband med planlegginga av nye sjølvstendige feltutbyggingar skal operatøren leggje til rette for positive lokale og regionale ringverknadar, der det er mogleg.

Regjeringa vil gjere det enklare for verksemdene å ta i bruk dei ulike næringsretta tiltaka og ordningane og vurdere korleis ansvaret for ordningar og program er organisert, og korleis aktørane samarbeider.

Regjeringa ynskjer ei dreiing i forskings- og innovasjonsaktiviteten i næringslivet mot meir klima- og miljøvenlege løysingar, og vedtok i statsbudsjettet for 2023 å omprioritere delar av midlane i det næringsretta verkemiddelapparatet til ei grøn nærings- og eksportomstillingspakke.

Regjeringa vil vidareføre ordninga med differensiert arbeidsgjeveravgift. Verdien av dette er estimert til om lag 18,3 mrd. kroner for 2023.

I statsbudsjettet for 2022 vart det løyvd 40 mill. kroner til testfasilitetar i distrikta for å medverke til auka omstilling og eit meir berekraftig norsk næringsliv. Siva vil etablere åtte katapultnodar frå Halden i sør til Båtsfjord i nord.

Regjeringa meiner at staten må stille opp for kommunar som har særleg negativ utvikling i sysselsetjinga. Omstillingsordninga har tidlegare vore innretta mot å skape nye arbeidsplassar der mange brått har mista arbeidet. Utfordringane i dag er meir samansette. Regjeringa vil revidere og utvikle målkriteria i ordninga, slik at ein kan setje inn ressursane der dei gjev best resultat. Mellom anna bør målet om betre utviklingsevne få større vekt enn i dag. Regjeringa vil fremje forslag om endringar i budsjettproposisjonen for 2024.

Regjeringa har sett ned eit lovutval som skal gå gjennom innkjøpsregelverket, som mellom anna skal vurdere endringar som sikrar at offentlege innkjøp har ei utforming og storleik som gjer det mogleg for lokale og regionale aktørar å delta i konkurransen om heile eller delar av oppdraget. Regjeringa vil vurdere korleis regelverket betre kan leggje til rette for innkjøp frå lokale leverandørar.

Regjeringa vil arbeide for at kompetansen i små og mellomstore verksemder vert styrkt, slik at dei kan ta del i den datadrivne økonomien.

Regjeringa skal utarbeide ein strategi for å fylgje opp målet i Hurdalsplattforma om at forsking og utvikling i næringslivet skal utgjere 2 prosent av BNP innan 2030.

Regjeringa vil vurdere korleis ein kan utvikle ambisjonane om ein forsvarsindustriklyngje i Nord-Noreg.

Regjeringa vil sikre nok og trygg mat produsert på norske naturressursar.

Regjeringa vil sikre framleis nasjonal råderett og kontroll over fiskeressursane, og forvalte desse til det beste for noverande og framtidige generasjonar.

Regjeringa vil sikre at maten vi haustar i havet, også i framtida skal tilhøyre fellesskapet.

Regjeringa vil leggje fram ei kvotemelding som sikrar busetnad, aktivitet og lønsemd langs heile kysten. Regjeringa vil sjå til at flåten under elleve meter har gode rammevilkår, og at breidda og mangfaldet i kystfiskeflåten vert trygga.

Regjeringa ynskjer å auke tilverkinga av sjømat i Noreg. Regjeringa vil leggje til rette for ei produktiv og miljøvenleg havbruksnæring som kan produsere mat til ein veksande verdsmarknad.

Regjeringa har vidareført utvalet som skal sjå på løyvesystemet for akvakultur og korleis det bør innrettast for framtida, mellom anna for å leggje til rette for størst mogleg verdiskaping og ei berekraftig utvikling. Utvalet skal levere rapport hausten 2023.

Regjeringa vil leggje til rette for innovasjon, nye produksjonsformer og berekraftige løysingar. Det er eit mål å utvikle eit konsesjonsregime for havbruk til havs med strenge krav til berekraft og sameksistens mellom ulike havnæringar.

Regjeringa vil utarbeide næringsplanar for Nordsjøen, Barentshavet og Norskehavet.

Ved jordbruksoppgjeret i 2023 vidareførte avtalepartane prioriteringa av distriktslandbruket, mellom anna gjennom høgare tilskotssatsar enn for resten av landet, og gjennom ei sterk prioritering av mjølkeproduksjon. Partane prioriterte små og mellomstore bruk, ikkje berre gjennom tilskotsordningane, men også gjennom styrking av investeringsverkemidla i landbruket.

Investeringsverkemidla har ein tydeleg distriktsprofil, der nærare 70 prosent av tilskota i 2022 gjekk til prosjekt i kommunar lokalisert i det distriktspolitiske verkeområdet.

Regjeringa har saman med Troms og Finnmark og Nordland fylkeskommunar sett i gang ei felles satsing på landbruket i Nord-Noreg.

Regjeringa vil satse på tiltak som kan medverke til betre lønsemd i skogbruket.

Regjeringa vil føre ein meir restriktiv rovdyrpolitikk, og vil styrkje rolla til dei regionale rovviltnemndene.

Regjeringa vil sikre at bestandmåla faktisk vert fylgde opp.

Regjeringa vil innrette praktiseringa av rovviltforliket slik at kvotar på lisensfelling vert tekne ut i samsvar med vedtak, og slik at beiteprioriterte område vert respekterte ved at skadegjerarar vert felte utan ugrunna opphald.

Regjeringa vil greie ut ein reduksjon av gjeldande bestandmål for ulv og bjørn med mål om å redusere ulempene for beitenæringar og lokalsamfunn. Det skal òg gjennomførast ei betre og sikrare teljing av dei ulike rovdyrbestandane.

Regjeringa arbeider med ulike tiltak for å skape ei konkurransedyktig, heilårleg reiselivsnæring som er meir berekraftig og lønnsam enn tidlegare, og som skaper aktivitet i heile landet.

Regjeringa vil vurdere korleis tilrådingane til reisemålsutvalet kan fylgjast opp.

Regjeringa har sett igang Reiseliv 2030 for å stimulere til kunnskapsbasert utvikling av heile reiselivsnæringa, og føreslå prioritering av forskings- og innovasjonsaktivitetar for å gjere reiselivsnæringa meir heilårlig, oppnå auka verdiskaping og medverke til grøn omstilling.

Kapittel 6 Utdanning og arbeidskraft for framtida

Kompetansepolitikken til regjeringa er nyleg lagd fram i ei stortingsmelding om kompetansebehovet i Noreg.

Regjeringa vil at universitet og høgskular skal prioritere livslang læring og fleksible og desentraliserte tilbod slik at utdanning og kompetanseheving vert tilgjengeleg og uavhengig av bustad og livssituasjon.

Regjeringa vil arbeide for eit utdanningssystem som svarer enda betre på etterspurnaden etter kompetanse, både frå arbeidslivet og frå dei som søkjer utdanning.

Regjeringa meiner det er viktig å utvikle arbeidslivsnære tilbod i samarbeid med partane i arbeidslivet. I 2022 vart det løyvd 184 mill. kroner til fleksibel og desentralisert utdanning, midlar som utdanningsinstitusjonane og studiesentera kunne søkje på. For 2023 har regjeringa auka summen til 200 mill. kroner, og inntil 50 mill. kroner av desse midlane går til studiesenter.

Regjeringa vil gjennom dimensjoneringa av utdanningssystemet særleg prioritere kompetanse som er naudsynt for å ha gode velferdstenester i heile landet, for å skape eit høgproduktivt og konkurransedyktig næringsliv og for å gjennomføre det grøne skiftet.

Regjeringa har styrkt sjukepleiarutdanninga. I 2022 tildelte Kunnskapsdepartementet 300 studieplassar til sjukepleiar- og spesialsjukepleiarutdanningane. Universitet og høgskular er bedne om å auke kapasiteten i grunnutdanninga i sjukepleie med 200 studieplassar innanfor eiga rammeløyving.

Regjeringa legg desentraliserte studiemodellar til grunn for ambisjonane for medisinutdanninga.

Regjeringa vil prioritere relevante profesjonsutdanningar med underdekning, og særleg barnevern, lærarar i distrikta og lærarar med samisk språkkompetanse.

Regjeringa vil møte lærarmangelen med ei brei satsing på å rekruttere, utdanne og halde på kvalifiserte lærarar.

Regjeringa styrkjer lærarprofesjonen gjennom mellom anna tillitsreforma, ordningane for vidareutdanning, tilskotsordning for lokal kompetanseutvikling, rettleiing av nyutdanna nytilsette, og ei ny partsforankra ordning om karrierevegar for lærarane.

Regjeringa la våren 2023 fram ei stortingsmelding om samisk språk, kultur og samfunnsliv som gjer greie for pågåande prosessar og prioriterte innsatsområde for å styrkje samisktilbodet i barnehagar, skular og høgare utdanning, og for å styrkje fagmiljøa og rekruttere fleire til samiskspråkleg høgare utdanning og forsking. I statsbudsjettet for 2023 har regjeringa løyvd eit tilskot til Sametinget på 6,6 mill. kroner.

Regjeringa vil fylgje opp helsefagutdanninga og vurdere tilrådingane om utdanning frå Helsepersonellkommisjonen i arbeidet med stortingsmeldinga om profesjonsutdanningane, som blir lagt fram våren 2024.

Stortingsmeldinga om profesjonsutdanningane har hovudvekt på lærar-, ingeniør-, helse- og sosialfagutdanningane. Regjeringa vil som ei del av meldinga vurdere tiltak for å auke talet på praksisplassar for helse- og sosialfagsstudenter i distriktskommunar. Regjeringa vil også vurdere tiltak for å auke rekrutteringa i heile landet.

I statsbudsjettet for 2023 er det løyvd om lag 460 mill. kroner til arbeidet med kvalifisering og formidling til læreplass.

Regjeringa vil vurdere om det er behov for særskilde tiltak for at fleire elevar skal fullføre vidaregåande skule, og om det er tilstrekkeleg fleksibilitet i regelverket for vidaregåande opplæring til å sikre ulike regionale behov, til dømes i område der det er få ungdomar og store avstandar.

Ved framtidige tildelingar til fagskulane vil regjeringa prioritere studieplassar innanfor teknologi, helse og fagområde som er viktige for det grøne skiftet. Regjeringa vil ha dialog med fylkeskommunane om korleis desse prioriteringane kan fylgjast opp i forvaltinga av sektoren.

Regjeringa vil vurdere korleis ein kan leggje til rette for at fagskulane etter godkjenning kan opprette og endre studietilbod utan å måtte søkje NOKUT om dette.

Regjeringa har starta arbeidet med ei melding til Stortinget om høgare yrkesfagleg utdanning.

Regjeringa vil arbeide for eit utdanningssystem som er dimensjonert slik at kapasiteten fylgjer etterspurnaden, både frå dei som søkjer utdanning og frå arbeidslivet.

Regjeringa forventar at utdanningsinstitusjonane samarbeider godt med fylkeskommunane om tilrettelegging for utdanning i lys av regionale kompetansebehov.

Direktoratet for høgare utdanning og kompetanse tildelte i 2022 4 mill. kroner til etablering av studiesenter Aust-Finnmark kunnskapssenter.

Regjeringa vil vurdere korleis ein betre kan dimensjonere og leggje til rette for utdannings- og kompetansetilbod innanfor yrkesgrupper der etterspurnaden etter kompetent arbeidskraft er særleg kritisk, mellom anna i Aust-Finnmark.

I 2022 etablerte regjeringa ei søknadsbasert ordning for studiesentera (34 mill. kroner i 2022 og 50 mill. kroner i 2023).

Regjeringa vil vurdere korleis den statlege tilskotsordninga for studiesentera skal forvaltast framover.

Regjeringa endrar og forenklar finansieringssystemet for universiteta og høgskulane, og gjer det meir attraktivt å tilby vidareutdanning og fleksibel og desentralisert utdanning.

Regjeringa vil vidareføre måla og den geografiske avgrensinga som utgjer Tiltakssona for Finnmark og Nord-Troms, og prioritere tiltak retta mot barnefamiliar og unge vaksne. Regjeringa vil vurdere endringar i gjeldslette av studielån og finnmarksfrådraget i samband med statsbudsjetta.

Inntekt og formue er geografisk skeivfordelte. For å jamne ut skilnader har regjeringa som mål at skatte- og avgiftssystemet skal medverke til geografisk omfordeling.

Innanfor arbeidsmarknadspolitikken vil regjeringa auke satsinga på individuell og tilrettelagd oppfylging frå Arbeids- og velferdsetaten, særleg retta mot unge og personar med psykiske lidingar og/eller rusproblem.

Regjeringa ynskjer eit løft i satsinga på unge som står utanfor utdanning og arbeid, og har i statsbudsjettet for 2023 sett av 175 mill. kroner til ein ny ungdomsgaranti i regi av Arbeids- og velferdsetaten.

For å motverke at ungdom og unge vaksne fell på utsida av skule og arbeid, vil regjeringa leggje til rette for betre samordning av helsetenester, arbeidsretta tenester og utdanningssystemet.

Regjeringa ynskjer å leggje til rette for at fleire kan kombinere arbeid og trygd, og at alle som kan og vil arbeide, skal få høve til det. Regjeringa vil prøve ut ei aktivitetsreform for nye mottakarar av uføretrygd gjennom eit avgrensa forsøk med arbeidsorientert trygd for nye uføre under 30 år som elles ville fått 100 prosent uføretrygd.

Regjeringa vil sørgje for eit meir fleksibelt utdanningssystem for vaksne som treng vidaregåande opplæring, og gjere det mogleg for fleire Nav-brukarar å kvalifisere seg til arbeid.

Som oppfylging av Fullføringsreforma skal modulstrukturert opplæring innførast som hovudmodell for opplæring for vaksne. Regjeringa har også lagt fram forslag til ny opplæringslov. I lova blir det føreslått mellom anna utvida rettar for opplæring for vaksne.

Regjeringa vil styrkje samarbeidet mellom Arbeids- og velferdsetaten og den fylkeskommunale oppfylgingstenesta. Regjeringa vil setje i gang eit forsøk med ei tilskotsordning som skal stimulere til lokalt samarbeid om tilrettelagd vidaregåande opplæring.

Regjeringa vil vurdere korleis ein kan stimulere til betre samarbeid mellom Nav, fylkeskommunane, kommunane og arbeidslivet, med sikte på å få fleire som står utanfor arbeidslivet, ut i arbeid.

Kapittel 7 Sektorpolitikk er distriktspolitikk

Som oppfølging av ambisjonane i Hurdalsplattforma har regjeringa gjort det klart at kravet om distriktspolitiske konsekvensanalysar der det er relevant, skal vere del av avgjerdsgrunnlaget når regjeringa, departementa og anna statleg verksemd tek avgjerder.

Kommunal- og distriktsdepartementet skal involverast i større saker som kan ha distriktspolitiske konsekvensar, for at departementet skal sjå til at desse blir utgreidde, og medverke med rettleiing og utforming av løysingar og alternativ.

Kommunal- og distriktsdepartementet har starta ein dialog med Forskingsrådet om korleis ein kan få til ein styrkt satsing på forsking på distriktsutfordringar og regional utvikling på tvers av ulike fagdisiplinar.

Regjeringa meiner at statlege arbeidsplassar bør vere spreidde geografisk og kome heile landet til gode. Regjeringa ynskjer sterke kompetansemiljø i heile landet gjennom ei jamnare fordeling av statlege arbeidsplassar. Regjeringa vil derfor styrkje innsatsen for lokalisering utanfor dei største byane og lokalisere meir av staten til kommunar der arbeidsplassane utgjer eit større bidrag til variasjon i dei lokale fagmiljøa. Statlege verksemder medverker til å skape meir solide arbeidsmarknader i regionane dei ligg i, noko som gjev auka attraktivitet for tilflytting. Regjeringa ynskjer derfor at nye og omlokaliserte statlege verksemder i hovudsak blir lokaliserte utanfor Oslo, sentrale kommunar i Oslo-området eller andre av dei største byane.

Regjeringa har revidert og styrkt retningslinjene for lokalisering av statlege arbeidsplassar og statleg tenesteproduksjon.

Regjeringa vil at avgjerder om nedlegging av studiestader vert lagd til Kongen i statsråd.

Regjeringa vil leggje betre til rette for desentralisert arbeid i statlege verksemder.

Regjeringa har som ambisjon å auke bruk av stillingar i staten som vert lyste ut med høve til desentralisert arbeid, eller som arbeidsgjevar vel å tilby tilsette som alternativt ville ha slutta i verksemda.

Kommunal- og distriktsdepartementet har nyleg lansert ein rettleiiar for dei statlege arbeidsgjevarane som tek i bruk desentralisert arbeid.

Kommunal- og distriktsdepartementet vil sjå nærare på korleis ein kan handtere utfordringar for regional samordning og samhandling som fylgje av funksjonsbasert organsiering i statlege etatar.

Fotnoter

1)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene.

2)

NOU 2020: 12 Næringslivets betydning for levende og bærekraftige lokalsamfunn.

3)

Distriktssenteret (2021) 10 råd frå ungdommens distriktspanel.https://distriktssenteret.no/ungdommens-distriktspanel/

4)

Tønnessen, M. (2022) Innvandreres bo- og flyttemønstre i Norge (rapport 2022:12). NIBR.

5)

Høydahl, E. (2023) Bofaste og flyttere. En kohortanalyse av ungdomskull fra de var 15 til 35 år (Rapport). SSB.

6)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene.

7)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene.

8) Tiltakssona har, på lik linje med dei andre sonene i ordninga, også ei ekstra arbeidsgjevaravgift på 5 prosent for lønsinntekter over 750 000 kroner.

9)

Prop. 1 S (2022–2023) Statsbudsjettet 2023, vedlegg 1. Kommunal- og distriktsdepartementet.

10) arcticmayors.com

11)

Doaibmabidjoavádagas lea, seamma láhkai go ortnega eará ge avádagain, 5 proseantasaš lassi bargoaddidivat badjel 750 000 ruvdnosaš bálkádietnasiin.

12)

Prop. 1 S (2022–2023) Stáhtabušeahtta 2023, mielddus 1. Gielda- ja guovlodepartemeanta.

13)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene.

14)

NOU 2020: 12 Næringslivets betydning for levende og bærekraftige lokalsamfunn.

15)

Rambøll (2022) Evaluering av kompetansetiltak innen etter- og videreutdanning i offentlig planlegging, kart og geodata (rapport) Rambøll Management Consulting. Oslo.

16)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene.

17)

Prop. 121 S (2022–2023) Endringer i statsbudsjettet 2023 under Landbruks- og matdepartementet (jordbruksoppgjøret m.m.).

18)

Meld. St. 30 (2019–2020) En innovativ offentlig sektor – Kultur, ledelse og kompetanse.

19)

Telemarksforskning (2020) Små distriktskommuners deltakelse i innovasjonsvirkemidler (rapport 540). Telemarksforskning. Bø.

20)

Angel, E. (2021) Regionale myndigheters veiledning av distriktskommuner (rapport nr. 3-2021). NORCE samfunn.

21)

Interreg er EUs program for å fremje sosial, økonomisk og territoriell integrasjon over landegrensene gjennom regionalt samarbeid.

22)

Erasmus+ er EU sitt program for utdanning, opplæring, ungdom og idrett.

23) Horisont Europa er EU sitt niande rammeprogram for forsking og innovasjon.

24)

Grünfeld, L.A., Grønvik, O., Foseid, H.M., Winther-Larsen, S., Angell, E. (2021) Gjennomgang av Merkur-Programmet (rapport nr. 131). Menon Economics. Oslo.

25)

Wollebæk & Sivesind (2010) Fra folkebevegelse til filantropi? Frivillig innsats i Norge 1997–2009 (rapport). Institutt for samfunnsforskning.

26)

I lokallagsundersøkinga 2019, gjennomført av Senter for forsking på sivilsamfunn og idrett, blei det registrert 1 175 198 medlemskapar i foreiningar innan kunst og kultur og 15 600 lokallag rundt om i landet.

27)

Knekk samhandlingskoden (2023). https://samhandlingskoden.no/utvikle-frivillighetspolitikk

28)

Rom for deltakelse – regjeringens kulturfrivillighetsstrategi 2023–2025. Kultur- og likestillingsdepartementet.

29)

Distriktssenteret (2020). Tilflyttings- og rekrutteringsarbeid i distriktene – en oppsummering av kunnskap (notat til demografiutvalet). https://distriktssenteret.no/wp-content/uploads/2020/05/tilflyttings-og-rekrutteringsarbeid-i-distriktene.pdf.

30)

Sørlie, K., Aure, M., Langset, B. (2012). Hvorfor flytte? Hvorfor bli boende? Bo- og flyttemotiver de første årene på 2000-tallet (rapport). NIBR.

31)

Søholt, S., Tronstad, K., Rose, Vestby, G.M. (2015). Sysselsetting av innvandrere – regionale muligheter og barrierer for inkludering (rapport). NIBR, HiOA. Oslo.

32)

UDI (2023). https://www.udi.no/aktuelt/regner-med-40.000-ogsa-i-2023/.

33)

https://www.imdi.no/planlegging-og-bosetting/bosettingsprosessen/imdis-anmodning/.

34)

Monitor for sekundærflytting. Sekundærflytting blant personer med flyktningbakgrunn bosatt i Norge 2007–2016 (ssb.no).

35)

NOU 2022: 18 Mellom mobilitet og migrasjon – Arbeidsinnvandreres integrering i norsk arbeids- og samfunnsliv. Arbeids- og inkluderingsdepartementet.

36)

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2020). Tilgang på boliger i distriktene og rekruttering av arbeidskraft. (rapport 35-2020). Oslo.

37)

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2022). Kartlegging av tilgang og pris på boligfinansiering i distriktene. (rapport 2-2022). Oslo.

38)

SSB (2023). Statistikkbanken – Boliger. https://www.ssb.no/bygg-bolig-og-eiendom/bolig-og-boforhold/statistikk/boliger.

39)

Meld. St. 24 (2022–2023) Fellesskap og meistring – Bu trygt heime.

40)

SSB (2017) Framtidens eldre i by og bygd (rapport 2017/32).

41)

Mellom anna rapporten Et godt sted å bli gammel, om aldring i rurale kommuner frå Nord universitet. NF-rapport+nr+11-2020+Et+godt+sted+å+bli+gammel.pdf (unit.no).

42)

Nortug, H. (2021). Unges motivasjon til å bo i distriktene (rapport). Distriktssenteret.

43)

Distriktssenteret (2020). Næringslivets betydning for stedsutvikling, boligutvikling og inkludering i distriktskommuner (notat til Distriktsnæringsutvalet).

44)

Asplan Viak AS (2018). Kommunen som aktiv boligpolitisk aktør (rapport).

45)

Høyland, K., Denizou, K., Halvorsen, T., Moe, E. (2020). Bo hele livet. Nye bofellesskap og nabolag for gammel og ung (rapport). SINTEF Fag.

46)

Sørvoll, J., Løseth, G.K. (2017). Samfunnsvirkninger av boligpolitikk. Boligsatsinger og samfunnsutvikling i ti norske distriktskommuner (rapport). NOVA.

47)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

48)

NOU 2022: 10 Inntektssystemet for kommunene. Kommunal- og distriktsdepartementet.

49)

Dei lokale løysingane må ta omsyn til instruks for byggje- og leigesaker i statleg sivil sektor. https://lovdata.no/dokument/LTI/forskrift/2012-01-20-39.

50)

KS (2022). Samstyringsstrukturen for digitaliseringsområdet. https://www.ks.no/fagomrader/digitalisering/styring-og-organisering/samstyringsstruktur/samstyringsstrukturen-for-digitaliseringsomradet/.

51)

KS (2022) Kommunenettverk for velferdsteknologi og digital hjemmeoppfølging. https://www.ks.no/fagomrader/helse-og-omsorg/velferdsteknologi3/kommunenettverk-for-velferdsteknologi-og-digital-hjemmeoppfolging/

52)

KS. Kompetansenettverk for e-helse. https://www.ks.no/fagomrader/digitalisering/felleslosninger/digitalisering-i-helse-og-omsorgsektoren-e-helse/ks-kompetansenettverk-for-e-helse-ks-e-komp/

53)

KS. Digihjelpa. https://www.ks.no/digihjelpen/ Digihjelpen – KS.

54)

Meld. St. 15 (2022–2023) Folkehelsemeldinga – Nasjonal strategi for utjamning av sosiale helseforskjellar. Helse- og omsorgsdepartementet.

55)

Ved eit distriktsmedisinsk senter er spesialisthelseteneste og primærhelseteneste samlokaliserte. Her kan det vere fastlegar, fysioterapeutar, felles akuttmottak, fødestove, legespesialistar, dialysetilbod og anna.

56)

NOU 2023: 4 Tid for handling. Personellet i en bærekraftig helse- og omsorgstjeneste. Helse- og omsorgsdepartementet.

57)

Zhiyang, J., Kolstad T., Stølen, N.M., Hjemås, G. (2023). Arbeidsmarkedet for helsepersonell fram mot 2040 (rapport 2023/2). SSB.

58)

NOU 2023: 8 Fellesskapets sykehus. Styring, finansiering, samhandling og ledelse. Helse- og omsorgsdepartementet.

59) Meld. St. 24 (2022–2023). Helse- og omsorgsdepartementet.

60) Avtaler for legar som spesialiserer seg i allmennmedisin.

61)

Riksrevisjonen (2020–2021). Riksrevisjonens undersøkelse av psykiske helsetjenester (dokument 3: 13).

62)

Ibid.

63)

Teknologirådet (2021). Digitale muligheter for psykisk helsehjelp. https://teknologiradet.no/publication/digitale-muligheter-for-psykisk-helsehjelp/.

64)

DFØ (2021). Evaluering av nærpolitireforma (statusrapport 2020).

65)

Prop. 78 S (2021–2022) Endringer i statsbudsjettet 2022 under Kunnskapsdepartementet, Kultur- og likestillingsdepartementet, Justis- og beredskapsdepartementet, Kommunal- og distriktsdepartementet, Arbeids- og inkluderingsdepartementet, Helse- og omsorgsdepartementet, Barne- og familiedepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet, Finansdepartementet og Forsvarsdepartementet (økonomiske tiltak som følge av krigen i Ukraina). Finansdepartementet.

66)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

67)

Ordningane går fram av tabell C i Grønt hefte, berekningsteknisk vedlegg til statsbudsjettet.

68)

Meld. St. 20 (2021–2022) Nasjonal transportplan 2022–2033. Samferdselsdepartementet.

69)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

70)

FOT står for «forpliktingar til offentleg tenesteyting».

71)

Meld. St. 10 (2022–2022) Berekraftig og sikker luftfart – Nasjonal luftfartsstrategi. Samferdselsdepartementet.

72)

NOU 2020: 12 Næringslivets betydning for levende og bærekraftige lokalsamfunn. Kommunal- og moderniseringsdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet.

73)

100 megabit per sekund – Mbit/s.

74)

Dekningsundersøkinga til Nasjonal kommunikasjonsorgan (Nkom) med tal per fyrste halvår 2022.

75)

Ein av tilbydarane vil etter planen ferdigstille 5G-utbygginga og ha eit landsdekkjande nett allereie i løpet av 2023. Andre tilbydarar fylgjer tett på, og det uttala målet til tilbydarane er at 5G-dekninga skal verte like god som 4G-dekninga i dag.

76)

Tinginternettet (internet of things) er nettverket av identifiserbare gjenstandar som er utstyrte med elektronikk, programvare, sensorar, aktuatorar og nettverk som gjer gjenstandane i stand til å kople seg til kvarandre og utveksle data.

77)

Verk og bruk er fasa ut som kategori i eigedomsskatten, sidan produksjonsutstyr og -installasjonar som hovudregel ikkje lenger skal inngå i eigedomsskattegrunnlaget. Vasskraftanlegg, kraftnett, vindkraftverk og anlegg omfatta av særskattereglane for petroleumsskatt vart likevel vidareførte som tidlegare i ein eigen regel.

78)

Nærings- og fiskeridepartementet (2022) Norges batteristrategi. https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/norges-batteristrategi/id2921424/

79)

NOU 2022: 6 Nett i tide – utvikling av strømnettet. Olje- og energidepartementet.

80)

NOU 2023: 3 Mer av alt – raskere. Olje- og energidepartementet.

81)

Menon Economics 2023. Menon-publikasjon nr 10/2023.

82)

NOU 2020: 12 Næringslivets betydning for levende og bærekraftige lokalsamfunn. Kommunal- og moderniseringsdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet.

83)

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2018) Evaluering av ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift (rapport).

84)

NOU 2020: 12 Næringslivets betydning for levende og bærekraftige lokalsamfunn. Kommunal- og moderniseringsdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet.

85)

Meld. St. 18 (2022–2023) Finansmarkedsmeldingen 2023. Finansdepartementet.

86)

Meld. St. 17 (2020–2021) Samarbeid for sikkerhet – Nasjonal forsvarsindustriell strategi for et høyteknologisk og fremtidsrettet forsvar. Forsvarsdepartementet.

87)

KPMG (2021). Status og hindre for digitalisering i næringslivet (rapport).

88)

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2020). Midtveisevaluering av Digital kompetanseløft (rapport 07-2020).

89)

Meld. St. 5 (2023–2032) Langtidsplan for forskning og høyere utdanning. Kunnskapsdepartementet.

90)

Riksrevisjonen (2019–2020). Undersøkelsen av kvotesystemet i kyst- og havfiske (Dokument 3:6).

91)

Utvalg oppnevnt av Nærings- og fiskeridepartementet (2022). Grønn verdiskaping og økt bearbeiding i sjømatindustrien (rapport). Nærings- og fiskeridepartementet.

92)

Menon Economics, Nofima, Norce (2022). Ringvirkninger i sjømatnæringen 2021 (Rapport). https://www.menon.no/wp-content/uploads/2022-126-Ringvirkninger-av-sjomatnaeringen-2021-1.pdf

93)

Rapport fra en arbeidsgruppe nedsatt av Landbruks og matdepartementet (2023) Tilgang på veterinærtjenester i Norge. https://www.regjeringen.no/contentassets/1807e0e77eb443fbbdf53cf24a7132a9/rapport-om-tilgang-pa-veterinartjenester-i-norge-10.03.23.pdf

94)

Samfunnsøkonomisk analyse (2020) Verdikjeder i Norge (Rapport).

95)

NOU 2023: 10 Leve og oppleve – Reisemål for en bærekraftig fremtid. Nærings- og fiskeridepartementet.

96)

NOU 2023: 10 Leve og oppleve – Reisemål for en bærekraftig fremtid. Nærings- og fiskeridepartementet.

97)

Same som Reis21 i Hurdalsplattforma.

98)

NIFU (2022). Studenters motiver for valg av studiested (rapport).

99)

Meld. St. 14 (2022–2023) Utsyn over kompetansebehovet i Norge. Kunnskapsdepartementet.

100)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

101)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene.

102)

NOU 2020: 12 Næringslivets betydning for levende og bærekraftige lokalsamfunn. Kommunal- og moderniseringsdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet.

103)

NIFU (2022). Utdanning uavhengig av bosted og livssituasjon? (rapport).

104)

Meld. St. 14 (2022–2023) Utsyn over kompetansebehovet i Norge. Kunnskapsdepartementet.

105)

Tildelingsbrev for 2023 – Universitetet i Agder. Kunnskapsdepartementet. tildelingsbrev-2023-universitetet-i-agder-.pdf (regjeringen.no)

106)

https://www.regjeringen.no/no/aktuelt/regjeringen-vil-ha-flere-praksisplasser-for-helse-og-sosialfagsstudener/id2926992/

107)

Meld. St. 5 (2022–2023) Langtidsplan for forskning og høyere utdanning 2022–2023. Kunnskapsdepartementet.

108)

Meld. St. 13 (2022–2023) Samisk språk, kultur og samfunnsliv – Kompetanse og rekruttering i barnehage, grunnopplæring og høyere utdanning. Kommunal- og distriktsdepartementet.

109)

Meld. St. 14 (2022–2023) Utsyn over kompetansebehovet i Norge. Kunnskapsdepartementet.

110)

Rye, J.F. (2021). Distriktsungdom og utdanning: Studievalg, forløp og arbeidsmarkeder (rapport). Distriktssenteret.

111)

Samfunnsøkonomisk analyse (2021). Dimensjonering av utdanningstilbudet (rapport nr. 25-2021).

112)

Nasjonalt organ for kvalitet i utdanninga.

113)

Meld. St. 14 (2022–2023) Utsyn over kompetansebehovet i Norge. Kunnskapsdepartementet.

114)

Samfunnsøkonomisk analyse AS (2022). Fylkeskommunenes regionale kompetansepolitikk og forvaltning av fagskoler (rapport).

115)

Regionale kompetanseindikatorer (2022). Kunnskapsgrunnlag for regional kompetansepolitikk (rapport). Trøndelag fylkeskommune m.fl.

116)

Oxford Research (2022). Studiesentres betydning og utviklingsmuligheter for å møte lokale og regionale kompetansebehov (rapport).

117)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

118)

Meld. St. 19 (2020–2021) Styring av statlege universiteter og høyskoler. Kunnskapsdepartementet.

119)

Meld. St. 14 (2022–2023) Utsyn over kompetansebehovet i Noreg. Kunnskapsdepartementet.

120)

Ekspertutval (2022). Finansiering av universiteter og høyskoler (rapport). Kunnskapsdepartementet.

121)

Vista analyse AS (2022). Evaluering av personrettede virkemidler i tiltakssonen for Finnmark og Nord-Troms (rapport).

122)

Meld. St. 21 (2020–2021) Fullføringsreformen – med åpne dører til verden og fremtiden. Kunnskapsdepartementet.

123)

Prop. 57 L (2022–2023) Lov om grunnskoleopplæringa og den videregående opplæringa (opplæringslova). Kunnskapsdepartementet.

124)

NOU 2020: 15 Det handler om Norge – utredning om konsekvenser av demografiutfordringer i distriktene. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

125)

Utredningsinstruksen (2016). https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/instruks-om-utredning-av-statlige-tiltak-utredningsinstruksen/id2476518/.

126)

Cras, P. (2022). Forskare med fokus på landsbygder och regional utveckling. https://www.slu.se/globalassets/ew/org/inst/sol/samverkan/uppdrag-landsbygd/dokument/sammanstallning-av-forskarenkat-2022_slutversion.pdf.

127)

SLU (2019–). Uppdrag landsbygd. https://www.slu.se/institutioner/stad-land/samverkan/uppdrag-landsbygd/.

128)

Retningslinjene gjeld ikkje for stiftingar, statsføretak, særlovsselskap, statsselskap eller andre føretak som staten eiger, den operative verksemda til Forsvaret eller den delen av Arbeids- og velferdsetaten (Nav) som er regulert gjennom avtale mellom Nav og kommunane.

129)

Instruks om håndtering av bygge- og leiesaker i statlig sivil sektor dannar rammeverket for å skaffe lokale i staten.

130)

Regjeringen.no (2023). Fellesføringar i tildelingsbreva for 2023. Rundskriv H-1/23 Fellesføringar i tildelingsbreva for 2023 – regjeringen.no.

131)

DFØ (2020–2021). https://dfo.no/nokkeltall-og-statistikk/organisering-og-ansatte-i-staten/utviklingen-i-antall-ansatte-i-staten#:~:text=De%20er%20derfor%20tatt%20ut,arbeidsforhold%20i%20staten%20som%20helhet.

132)

DFØ (2021). Statsansattundersøkinga. https://dfo.no/undersokelser/statsansatteundersokelsen-2021. I undersøkinga er det omtala som «fjernarbeid».

133)

DFØ (2022). Hvor går regional stat? Erfaringer med funksjonsbasert organisering i statlige etater (rapport).