Prop. 25 S

(2013–2014)
Proposisjon til Stortinget (forslag til stortingsvedtak)

Samtykke til godtakelse av endring av avtale av 19. januar 2001 mellom Norge og Island og EF om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat, ved innlemmelse av Dublin III-forordningen og Eurodac-forordningen av 26. juni 2013

Tilråding fra Utenriksdepartementet 29. november 2013, godkjent i statsråd samme dag. (Regjeringen Solberg )

Dokumentet på regjeringen.no

1 Innledning og sammendrag

I denne proposisjonen ber regjeringen om Stortingets samtykke til godtakelse av endring av avtale av 19. januar 2001 mellom Norge og Island og Det europeiske fellesskap om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat, ved innlemmelse av Dublin III-forordningen av 26. juni 2013 og ny Eurodac-forordning av 26. juni 2013.

Gjennom avtalen av 19. januar 2001 fikk reglene i Dublin-konvensjonen, inngått mellom EU-statene i 1990, anvendelse i forholdet mellom EU-statene, Norge og Island, jf. St.prp. nr. 38 (2000–2001). Dublin-konvensjonen ga regler om hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad i henhold til FNs flyktningkonvensjon av 1951.

Danmark, Sveits og Liechtenstein deltar i Dublin-samarbeidet gjennom egne avtaler med EU. Gjennom protokoll av 29. juni 2005 til avtalen mellom Norge, Island og Det europeiske fellesskap om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat, deltar Danmark i denne avtalen. På bakgrunn av Sveits’ avtale med EU om deltakelse i Schengen- og Dublin-samarbeidet, og protokollen som knytter Liechtenstein til denne avtalen, er det inngått avtale mellom Norge, Sveits og Island om gjennomføringen, anvendelsen og videreutviklingen av Schengen-regelverket, og om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad framsatt i Norge, Sveits eller Island av 17. desember 2004, og avtale mellom Liechtenstein, Island og Norge om gjennomføringen, anvendelsen og videreutviklingen av Schengen-regelverket og om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandling av en asylsøknad framsatt i Liechtenstein, Island eller Norge av 23. mars 2010.

Dublin-konvensjonen ble erstattet av rådsforordning (EF) nr. 343/2003 (Dublin II-forordningen). Norge innlemmet våren 2003 Dublin II-forordningen av 18. februar 2003, jf. St.prp. nr. 57 (2002–2003) om samtykke til godtakelse av endring av avtale av 19. januar 2001 mellom Norge og Island og EF om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat. Norge knyttet seg ved denne endringen samtidig til rådsforordning (EF) nr. 2725/2000 om opprettelse av Eurodac, som innførte obligatorisk opptak av fingeravtrykk av alle asylsøkere, og utlendinger med ulovlig opphold eller ulovlig grensepassering, for sammenligning av fingeravtrykk med henblikk på en effektiv gjennomføring av Dublin-konvensjonen (Eurodac-forordningen).

Dublin II-forordningen og Eurodac-forordningen er nå erstattet med Europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 604/2013 (Dublin III-forordningen) og Europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 603/2013 (Eurodac-forordningen av 2013). De nye forordningene regulerer i hovedsak samme type spørsmål som gjeldende forordninger, men tar sikte på å effektivisere samarbeidet og styrke søkernes rettssikkerhet og personvern.

Gjennom avtale mellom EU og Island og Norge om de sistnevnte statenes tilknytning til gjennomføringen, anvendelsen og videreutviklingen av Schengen-regelverket av 18. mai 1999, har Norge siden våren 2001 deltatt fullt ut i EUs Schengen-samarbeid. Samarbeidet har medført at den indre grensekontrollen er opphevet, og omfatter bl.a. felles regler for ytre grensekontroll. Fravær av personkontroll på grensene mellom medlemsstatene gjør det enkelt for alle å reise fritt, også mennesker som vil søke beskyttelse i flere stater. Dublin-samarbeidet er en forutsetning for Schengen-samarbeidet, og norsk deltakelse i Dublin-samarbeidet er dermed nødvendig for videre deltakelse i Schengen-samarbeidet. I likhet med Dublin II-forordningen regulerer ikke Dublin III-forordningen vilkårene for å innvilge internasjonal beskyttelse, men avgjør hvilken medlemsstat som er ansvarlig for selve asylbehandlingen. Norsk rett og internasjonale forpliktelser vil således fortsatt regulere hvem som skal gis beskyttelse i Norge.

Det følger av artikkel 4 i tilknytningsavtalen at Norge på selvstendig grunnlag skal avgjøre om nye rettsakter skal godtas og innarbeides i intern rett og at Rådets generalsekretariat og Kommisjonen skal underrettes om denne avgjørelsen. Denne underretningen inneholdt et forbehold om Stortingets samtykke til godtakelse, siden rettsaktene nødvendiggjør lovendring, jf. Grunnloven § 26, annet ledd. Norge skal, når de forfatningsrettslige krav er oppfylt, meddele dette til Rådets generalsekretariat og Kommisjonen.

Forordningene i offisiell engelsk versjon med oversettelse til norsk følger som trykte vedlegg til proposisjonen.

2 Generelt om Dublin III-forordningen

I juni 2013 vedtok EU forordning (EU) nr. 604/2013 om fastsettelse av kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse som framlegges i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs person, Dublin III-forordningen. Forordningen videreutvikler og erstatter gjeldende Dublin II-forordning. Den tar høyde for rettsutviklingen på asylfeltet, bl.a. opprettelsen av Visa Information System (VIS), rettsaktene som ligger til grunn for Det felles europeiske asylsystem (CEAS) og opprettelsen av Det europeiske asylbyrået (EASO). Hovedformålet med den nye forordningen er å gjøre samarbeidet mellom medlemsstatene mer effektivt, og å styrke rettighetene til søkerne. I likhet med gjeldende forordning inneholder den ikke regler for realitetsbehandling av søknader om beskyttelse.

De viktigste endringene i Dublin III-forordningen gjelder fengsling/internering, retten til klage og behandling av begjæring om utsatt iverksetting, og rutine for tidlig varsling av mangler i asylsystemet. Dublin-forordningen gjelder for alle tredjelandsborgere og statsløse personer som søker internasjonal beskyttelse, herunder subsidiær beskyttelse. Begrepet «asyl» er derfor erstattet med «internasjonal beskyttelse». Det innføres krav til statene om å sikre søkerne tilstrekkelig informasjon om Dublin-regelverket, gjennomføre intervju med søkeren og tilby rettshjelp samt tolketjenester når det er nødvendig. I tillegg presiseres det at enslige, mindreårige asylsøkere som har nære slektninger i en medlemsstat, herunder søsken, onkel, tante eller besteforeldre, skal få søknaden sin behandlet i den staten der disse oppholder seg.

Ikrafttredelsesdato for endring av tilknytningsavtalen ved innlemmelse av Dublin III-forordningen er regulert i avtalens bestemmelser. I henhold til avtalens artikkel 4 vil Dublin III-forordningen tre i kraft når Norge skriftlig meddeler Kommisjonen og Rådets generalsekretariat at de forfatningsmessige krav er oppfylt. Slik underretning må senest skje seks måneder etter at Kommisjonen underrettet Norge om rettsaktens vedtakelse. Dublin III-forordningen vil få anvendelse for alle EU-stater fra og med 1. januar 2014. Dersom Norge ønsker å fortsette deltakelsen i Dublin-samarbeidet, må det legges til rette for at den nye forordningen kan tre i kraft her fra samme dato. Gjennomføring av Dublin III-forordningen i norsk rett krever endringer av flere bestemmelser i utlendingsloven.

3 Gjennomgang av Dublin III-forordningens sentrale endringer

Dublin III-forordningens ikrafttredelse opphever den gjeldende Dublin II-forordningen og gjennomføringsforordning 2003/1560/EF artiklene 11 (1), 13, 14 og 17. Det vil nedenfor kort redegjøres for hva hovedendringene i Dublin III-forordningen innebærer i forhold til Dublin II-forordningen. Ikke alle nye bestemmelser behandles her, og heller ikke alle nye bestemmelser innebærer noen reell forskjell fra dagens Dublin-samarbeid. For en grundigere beskrivelse vises det til Prop. 26 L (2013–2014) om endringer i utlendingsloven (gjennomføring av Dublin III-forordningen).

3.1 Personkrets

Dublin III-forordningen favner videre enn Dublin II-forordningen ved at begrepet «asylsøker» fra Dublin II-forordningen er erstattet med «en som søker om internasjonal beskyttelse». Dublin II-forordningen artikkel 2 henviser til Genève-konvensjonen av 28. juli 1951 om flyktningers stilling, endret ved New York-protokollen av 31. januar 1967, mens Dublin III-forordningen artikkel 2 (b) viser til EUs statusdirektiv 2011/95/EU artikkel 2 bokstav h. I henhold til Statusdirektivet skal internasjonal beskyttelse omfatte både flyktningstatus og subsidiær beskyttelse. Begrepet «subsidiær beskyttelse» omfatter personer som ikke er flyktninger, men som ved en eventuell retur vil risikere «alvorlig skade» som er nærmere beskrevet i direktivets artikkel 15. Det omfatter dødsstraff og henrettelse, tortur, inhuman eller annen nedverdigende behandling eller straff, og alvorlig og konkret trussel mot den enkeltes liv eller person på grunnlag av vilkårlig vold i internasjonale og/eller interne væpnete konflikter.

3.2 Fastsettelse av hvilken stat som er ansvarlig for søknadsbehandlingen

Enslige, mindreårige asylsøkeres rettigheter er styrket med Dublin III-forordningen. Forordningen viser flere steder til FNs barnekonvensjon og EUs charter for grunnleggende rettigheter. Det uttales i fortalen at retten til familieliv og barnets beste bør være grunnleggende hensyn ved fastsettelse av hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av søknaden. Artikkel 6 fastlegger at barnets beste skal være et grunnleggende hensyn, og artikkel 6 (3) oppfordrer statene til å ta hensyn til følgende aspekter ved vurderingen av «barnets beste»: Muligheten for familiegjenforening, den mindreåriges velferd og sosiale utvikling, sikkerhetshensyn, og den mindreåriges egne synspunkter.

Personkretsen som en enslig, mindreårig asylsøker skal gjenforenes med i en annen medlemstat for å få søknaden behandlet er nærmere definert i artikkel 8, jf. artikkel 2. Personkretsen er utvidet fra kun å omfatte familiemedlemmer etter artikkel 6 i Dublin II-forordningen, dvs. ektefelle eller ugift partner, mindreårig barn, foreldre og verge, til også å omfatte søsken eller andre slektninger som har lovlig opphold. «Slektning» var ikke nærmere definert i Dublin II-forordningen artikkel 15 (3), mens begrepet i Dublin III-forordningen artikkel 8, jf. artikkel 2 bokstav h er definert som onkel, tante og besteforelder. Det følger av artikkel 8 (4) at den staten der søkeren har levert søknad om beskyttelse blir ansvarlig for å behandle søknaden dersom det ikke finnes familiemedlemmer, søsken eller slektninger i noen annen medlemsstat.

Av hensyn til familiens enhet skal søkere som på grunn av alder, svangerskap, nyfødt barn, alvorlig sykdom eller alvorlig handicap er avhengig av hjelp fra sitt barn, søsken eller forelder som lovlig oppholder seg i en medlemsstat, normalt føres sammen med denne personen dersom familiebåndet eksisterte i hjemlandet, jf. artikkel 16 (1). Bestemmelsen er en videreføring av dagens Dublin II-forordning artikkel 15 (2) og Kommisjonens implementeringsforordning 2003/1560/EF artikkel 11.

Etter dagens Dublin-forordning kan en medlemsstat velge å påta seg ansvaret for å behandle en søknad uten at det følger av de omtalte kriteriene, jf. artikkel 3 (2) (suverenitetsklausulen). Den staten som i utgangspunktet er ansvarlig vil i så fall bli frigjort fra sine forpliktelser. Videre kan en medlemsstat anmode en annen medlemsstat om å overta ansvaret for en asylsøker av humanitære grunner, jf. forordningen artikkel 15 (humanitærklausulen). Suverenitetsklausulen er videreført i Dublin III-forordningen artikkel 17 (1), mens deler av humanitærklausulen er videreført i artikkel 17 (2) med mindre endringer.

Etter artikkel 3 (2) i Dublin III-forordningen har statene plikt til ikke å sende personer til medlemsstater hvor det er berettiget grunn til å tro at det er systematiske mangler i asylsystemet og ved mottaksforholdene, og dermed en risiko for at søkeren utsettes for inhuman eller nedverdigende behandling i henhold til EUs charter artikkel 4. Bestemmelsen er ny, og det følger av annet og tredje punktum at dersom heller ingen andre land er ansvarlig etter kriteriene i forordningen, går ansvaret over til den staten som har vurdert Dublin-kriteriene.

3.3 Forpliktelser ved overføring

Utgangspunktet om at den medlemsstat som mottar en søknad om beskyttelse skal fastsette hvilken stat som i henhold til forordningen har plikt til å behandle søknaden videreføres, men Dublin III-forordningen innfører flere og kortere frister.

En søker skal ikke selv dekke reiseutgiftene ved Dublin-overføring. Utgifter til overføringer skal dekkes av den staten som gjennomfører overføringen, altså den staten som skal overføre en søker fra eget territorium til rett stat, jf. artikkel 30. Denne bestemmelsen er ny i Dublin III-forordningen.

3.4 Prosessuelle rettssikkerhetsgarantier

Dublin III-forordningen innfører flere prosessuelle rettsgarantier for søkeren. Artikkel 4 fastslår at staten må informere søkeren på en tilstrekkelig måte om anvendelsen av Dublin III-forordningen. Informasjon til utlendingen skal gis skriftlig på et språk søkeren forstår eller med rimelighet kan forventes å forstå. Søkeren skal i tillegg få informasjonen formidlet muntlig dersom det er nødvendig for at søkeren skal forstå budskapet.

Statene skal i utgangspunktet gjennomføre et personlig intervju med utlendingen for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for realitetsbehandlingen. Statene kan unnlate å gjennomføre intervjuet dersom søkeren har gitt myndighetene tilstrekkelig informasjon til å vurdere rett ansvarlig stat eller dersom søkeren har forsvunnet, jf. artikkel 5 (2).

Artikkel 27 i forordningen gir søkeren rett til å klage på en avgjørelse om overføring til en annen medlemsstat. Klagebehandlingen skal foretas av en domstol eller et domstollignende organ. I artikkel 27 (3) innføres en ny og viktig begrensning for statenes regulering av utsatt iverksetting av et Dublin-vedtak. Statene gis her tre valgfrie alternativer for behandlingen av begjæringer om utsatt iverksetting av vedtak om Dublin-overføring.

Etter artikkel 27 (5) flg. skal søkeren sikres tilgang til rettshjelp og om nødvendig språklig bistand ved klage på vedtak om overføring. Rettshjelpen skal være gratis dersom søkeren ikke selv kan dekke utgiftene, med mindre klagen åpenbart ikke vil føre frem.

3.5 Internering/fengsling – fare for unndragelse

Dublin III-forordningen innfører regler for internering/fengsling, hvilket Dublin II-forordningen ikke gjorde. Før var dette opp til hver stats nasjonale regler. Hovedregelen etter artikkel 28 er at man bare kan fengsle en utlending for å sikre overføring i henhold til Dublin-regelverket dersom det er en betydelig unndragelsesfare («significant risk of absconding»). Videre er fengsling kun tillatt i tilfeller hvor det er forholdsmessig, og hvor mindre inngripende tiltak ikke anses tilstrekkelig. Forordningen stiller krav til statene om å lovfeste relevante objektive kriterier for hva som utgjør unndragelsesfare.

Forordningen artikkel 28 (3) regulerer varigheten av fengsling. Det fastslås at varigheten skal være så kort som mulig, og ikke lenger enn hva som med rimelighet er nødvendig for å gjennomføre de administrative prosedyrene.

3.6 Personvern – utveksling av personopplysninger

I fortalen punkt 26 og 27 presiseres det at EUs personverndirektiv 95/46/EF gjelder for behandlingen av opplysninger etter Dublin III-forordningen. Landene må videre sørge for at organene opprettet i medhold av personverndirektivet gjennomfører uavhengig kontroll av utlendingsforvaltningens utveksling av personopplysninger.

Artikkel 34 regulerer informasjonsutvekslingen mellom medlemsstatene. Bestemmelsen fastslår at statene er forpliktet til å oversende personopplysninger som er nødvendige, relevante og rimelige for at andre stater skal kunne oppfylle sine forpliktelser etter forordningen og behandle søknaden om beskyttelse.

All informasjonsutveksling skal være relevant for statenes oppgave, nemlig å finne ut av hvilket land som er ansvarlig for å ta seg av den enkelte søker og vedkommendes spesielle behov, jf. artikkel 31, som regulerer informasjonsutvekslingen før overføring. Dublin III-forordningen artikkel 40 pålegger statene å sanksjonere med straff enhver form for misbruk av informasjon.

Søkeren har på forespørsel rett til å få vite hvilke opplysninger som er behandlet og kan kreve at eventuelle feilregistreringer korrigeres. Dersom søkeren ikke får rettet opplysningene, har vedkommende rett til å fremme en klage for det aktuelle organet, eventuelt for domstolen eller det domstollignende organet som nektet tilgang til informasjonen eller nektet korrigering eller sletting av informasjon, jf. artikkel 34 (9).

For å sikre tilfredsstillende medisinsk pleie og behandling skal all tilgjengelig og nødvendig helseinformasjon oversendes staten som skal motta søkeren, jf. artikkel 32. Funksjonshemmede, eldre, gravide kvinner, mindreårige og ofre for tortur, voldtekt og annen alvorlig vold nevnes som eksempler på personer som kan ha et omsorgsbehov som krever at det overføres en spesiell type informasjon. Informasjonen skal nedfelles i et helsesertifikat som utformes av Europa-kommisjonen i samarbeid med medlemsstatene.

3.7 Rutine for tidlig varsling m.m.

Dublin III-forordningen innfører en ordning for tidlig varsling av mangler i asylsystemet, jf. artikkel 33. EU-kommisjonen kan i samråd med Det europeiske asylbyrået (EASO) be stater som opplever migrasjonspress eller at asylsystemet ikke fungerer tilfredsstillende om å utarbeide en forebyggingsplan. Medlemsstaten skal deretter rapportere jevnlig om utviklingen i landet. Dersom det er stor risiko for at situasjonen utvikler seg til en krise som ikke kan avhjelpes gjennom en forebyggingsplan, kan Kommisjonen i samråd med EASO be staten om å skissere en krisehåndteringsplan.

4 Generelt om Eurodac-forordningen av 2013

I desember 2000 vedtok EU rådsforordning (EF) nr. 2725/2000 (Eurodac-forordningen) som innførte obligatorisk opptak av fingeravtrykk av alle asylsøkere, samt utlendinger som påtreffes i forbindelse med ulovlig passering av en ytre Schengen-grense eller ulovlig opphold i en medlemsstat. Eurodac har effektivisert arbeidet med å identifisere asylsøkere og fremskaffe dokumentasjon om reiseruter, tidligere asylsøknader og opphold i andre medlemsstater, og er en forutsetning for et fungerende Dublin-samarbeid.

I desember 2008 fremla Kommisjonen forslag til ny Eurodac-forordning. Formålet med forslaget var å løse utfordringer knyttet til ineffektiv overføring av fingeravtrykk og sletting av data, samt mangler i medlemsstatenes tilgang til relevant informasjon om asylsøkere i andre medlemsstater. Videre skulle forslaget etablere et bedre rammeverk for forvaltning og sikring av personopplysninger.

Ny forordning ble vedtatt av EU i juni 2013. Den inntok også bestemmelser som gir rettshåndhevende myndigheter tilgang til opplysningene i Eurodac med det formål å forhindre, oppdage og etterforske alvorlig kriminalitet. Dette innebærer en endring av det opprinnelige formålet med Eurodac. Artiklene, 5, 6, 19–22, 33, 36, 39 (3), 40 (7) og 43 i forordningen faller utenfor vår nåværende tilknytningsavtale og vil ikke få virkning for Norge selv om Norge tilsluttes de øvrige bestemmelsene i forordningen. Dersom Norge ønsker at rettshåndhevende myndigheter skal gis tilgang til databasen i de tilfeller som nevnes i forordningen, må det inngås en ny avtale med samarbeidslandene om dette. Det er ennå ikke besluttet å starte forhandlinger med EU. Resultatet av forhandlingene om dette påvirker imidlertid ikke Norges behov for tilslutning til de øvrige endringene i den nye Eurodac-forordningen for å sikre et effektivt Dublin-samarbeid.

Ikrafttredelsesdato for endring av tilknytningsavtalen ved innlemmelse av den nye Eurodac-forordningen er regulert i avtalens bestemmelser. I henhold til forordningens artikkel 46 trådte forordningen i kraft på den tjuende dagen etter offentliggjøring i EU Journal. Den får imidlertid først anvendelse fra den 20. juli 2015, jf. artikkel 46 (2).

5 Gjennomgang av de sentrale endringene i Eurodac-forordningen av 2013

Hovedformålet med den nye forordningen er å løse utfordringer knyttet til overføring av fingeravtrykk og sletting av data, samt mangler ved medlemsstatenes tilgang til relevant informasjon om asylsøkere i andre medlemsstater. Dessuten har det vært ønskelig å lage et bedre rammeverk for forvaltning og sikring av personopplysninger, i tråd med bl.a. EUs personverndirektiv 95/46/EF, slik det presiseres i fortalens punkter 38-40.

Andre viktige endringer er:

Dataregistrering, jf. artikkel 10: I henhold til ny forordning skal flere situasjoner registreres i Eurodac, bl.a. skal mottakerstaten registrere og sende informasjon til sentralsystemet om personer som overføres til ansvarlig medlemsstat og ved ansvarsovertakelse iht. Dublin-forordningen. Videre skal den aktuelle medlemsstaten registrere/sende informasjon når en person har forlatt medlemslandets territorium eller saken realitetsbehandles i medlemsstaten som følge av suverenitetsklausulen.

Data som skal registreres i Eurodac i forbindelse med søknad om internasjonal beskyttelse utvides til også å omfatte operatørens bruker-ID, dato for overføring eller ansvarsovertakelse etter Dublin-forordningen, dato for når en person har forlatt medlemsstaten og dato for avgjørelse om å realitetsbehandle en sak iht. til suverenitetsklausulen, jf. artikkel 11. Informasjonen som registreres i forbindelse med irregulær grensepassering, jf. artikkel 14, utvides også med operatørens bruker-ID utover det som registreres i dag. Unntak for registrering er gjort dersom vedkommende som oppholder seg ulovlig på territoriet fengsles med sikte på utsendelse. Videre skal informasjonen som registreres ved irregulær grensepassering slettes etter 18 måneder, i motsetning til etter to år som er dagens regel.

Søkbar informasjon om innvilget internasjonal beskyttelse, jf. artikkel 18: I dag blir informasjon om en person som er gitt internasjonal beskyttelse blokkert for søk. Denne informasjonen skal nå gjøres søkbar.

Informasjon om rettigheter jf. artikkel 29: Informasjon om den registrertes rettigheter skal gis skriftlig, og om nødvendig muntlig, på et språk vedkommende forstår eller med rimelighet kan antas å forstå. Det skal utarbeides en felles informasjonsbrosjyre om Eurodac- og Dublin-forordningene. Der vedkommende er mindreårig, skal informasjonen være alderstilpasset. Informasjon «skal», i motsetning til tidligere «kan», gis til personer som oppholder seg ulovlig i riket.

Forbud mot å dele informasjon til tredjeland, internasjonale eller private parter, jf. artikkel 35: Det innføres et forbud mot å dele personlig informasjon skaffet i henhold til forordningen med tredjeland, internasjonale organisasjoner eller private parter.

6 Lovendringer

Gjennomføring av Dublin III-forordningen i norsk rett vil medføre behov for endringer i utlendingsloven (lov 2008-05-15 nr. 35: Lov om utlendingers adgang til riket og deres opphold her) og utlendingsforskriften. Justis- og beredskapsdepartementet vil fremme Prop. 26 L (2013–2014) om endringer i utlendingsloven (gjennomføring av Dublin III-forordningen).

Justis- og beredskapsdepartementet har til vurdering om det er behov for lovendringer for å gjennomføre ny Eurodac-forordning. I så fall vil det bli fremmet egen lovproposisjon med forslag til konkrete lovendringer.

7 Økonomiske og administrative konsekvenser

7.1 Dublin III-forordningen

Dublin III-forordningen skal gjelde i hele samarbeidsområdet fra 1. januar 2014. Nye oppgaver, kortere frister og grundigere utredninger får konsekvenser for hele utlendingsforvaltningens ressursbruk. Det er stor usikkerhet knyttet til konsekvensene, da disse er avhengig av flere faktorer, bl.a. antall asylsøkere som kommer til Norge, hvilke land disse kommer fra og aldersfordelingen på søkerne. Ut fra dagens situasjon anslås det at UDI vil komme til å realitetsbehandle mellom 90 og 130 ekstra søknader pr. år som følge av Dublin III-forordningen. Det antas at omtrent 20 av disse sakene ville gjelde enslige, mindreårige asylsøkere.

Utgifter over statsbudsjettet på de direkte berørte områdene anslås på dette grunnlag å utgjøre om lag 273 millioner kroner per år. Utgiftene vil først realiseres fullt ut etter full innfasing av tilskudd til bosetting og integrering det femte året etter iverksetting av regelendringene. Utgiftene påløper som følge av endringer i sakstilførselen og saksbehandlingen, engangsinvesteringer i saksbehandlingsverktøyene, utgifter til mottakene og tilskudd til bosetting og integrering. Det forventes at 16 millioner kroner av totalbeløpet knytter seg til engangsinvesteringer og løpende utgifter i forvaltningen, 1 million kroner til uttransportering, 23 millioner kroner til mottaksdrift og 233 millioner kroner til forskjellige tilskudd til bosetting og integrering. Det vil også påløpe noe økte utgifter til representanter for enslige mindreårige asylsøkere og grunnskoleopplæring for barn i mottak. I tillegg kommer engangsinvesteringer knyttet til oppgradering av IT-systemer på fire millioner kroner, som er bevilget over 2013-budsjettet. Utgifter til saksbehandling i Utlendingsdirektoratet, Utlendingsnemnda og politiet, og politiets utgifter til uttransporteringer, dekkes innenfor gjeldene budsjettrammer. Øvrige utgifter til mottak og diverse tilskudd til integreringstiltak vil bli håndtert ved innarbeidelse i prognosene som legges til grunn for de aktuelle budsjettforslag.

7.2 Eurodac-forordningen

Medlemsstatene dekker kostnadene til utvikling og drift av den sentrale Eurodac-løsningen. Disse påløper etterskuddsvis og fordeles etter en avtalt nøkkel. Per i dag er Norges andel 4,995 prosent av kostnadene, jf. tilknytningsavtalen artikkel 9. Gjennomføringsskostnadene som vil kunne bli fordelt på Norge anslås til 4 millioner kroner fordelt på 2015 og 2016. Det er svært vanskelig å anslå utgiftene fordi EUs IT-byrå ennå ikke har utarbeidet noen kravspesifikasjon eller kostnadsramme. Det forventes imidlertid ingen større økninger i de løpende driftskostnadene som deretter vil kunne bli fordelt på Norge.

Kripos og UDI vil også måtte foreta tilpasninger i nasjonale løsninger knyttet til kommunikasjon med Eurodac. Dette gjelder særlig politiets fingeravtrykksystem, Biometrica. Det anslås at merkostnadene i implementeringsperioden 2015-2016 kan komme opp i en størrelsesorden på 4 til 5 millioner kroner. Det vil også måtte foretas endringer i ulike prosedyrer som kan øke framtidige driftskostnader, ettersom det stilles strengere krav til personvern, informasjon til søker og kontroller av fingeravtrykkene.

8 Vurdering

Det er ønskelig at Norge knytter seg til Dublin III-forordningen og Eurodac-forordningen av 2013. Norsk deltakelse i Dublin-samarbeidet er svært viktig for norsk asylpolitikk, og er en forutsetning for norsk deltakelse i Schengen-samarbeidet. Gjennom Dublin-forordningen sikres personer som kommer til Europa for å søke beskyttelse å få søknaden behandlet i en medlemsstat, og statene unngår å bruke ressurser på personer som allerede har fått søknaden behandlet. Den nye forordningen gir søkerne flere prosessuelle rettigheter og effektiviserer samarbeidet mellom medlemsstatene.

I likhet med Dublin II-forordningen bygger Dublin III-forordningen på at ansvaret for behandlingen av en asylsøknad påhviler den stat som har spilt den største rollen ved asylsøkerens innreise eller opphold på medlemsstatenes område. Heller ikke Dublin III-forordningen regulerer vilkårene for å innvilge beskyttelse i Norge. Norsk rett samt internasjonale forpliktelser vil således fortsatt regulere hvem som skal gis beskyttelse i Norge. Eurodac-forordningen av 2013 løser utfordringer knyttet til ineffektivitet og tilgang til relevant informasjon, og er en forutsetning for et effektivt og fungerende Dublin-samarbeid.

Justis- og beredskapsdepartementet tilrår godtakelse av forordning nr. 604/2013 (Dublin III-forordningen) og forordning nr. 603/2013 (Eurodac-forordningen). Utenriksdepartementet slutter seg til dette.

Tilråding

Utenriksdepartementet

tilrår:

At Deres Majestet godkjenner og skriver under et fremlagt forslag til proposisjon til Stortinget om samtykke til godtakelse av endring av avtale av 19. januar 2001 mellom Norge og Island og EF om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat, ved innlemmelse av Dublin III-forordningen og Eurodac-forordningen av 26. juni 2013.

Vi Harald, Norges Konge,

stadfester:

Stortinget blir bedt om å gjøre vedtak om samtykke til godtakelse av endring av avtale av 19. januar 2001 mellom Norge og Island og EF om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat, ved innlemmelse av Dublin III-forordningen og Eurodac-forordningen av 26. juni 2013 i samsvar med et vedlagt forslag.

Forslag
til vedtak om samtykke til godtakelse av endring av avtale av 19. januar 2001 mellom Norge og Island og EF om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat, ved innlemmelse av Dublin III-forordningen og Eurodac-forordningen av 26. juni 2013

I

Stortinget samtykker i godtakelse av endringer av avtale av 19. januar 2001 mellom Norge og Island og EF om kriterier og mekanismer for å avgjøre hvilken stat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad som fremlegges i Norge, Island eller en medlemsstat, ved innlemmelse av Dublin III-forordningen og Eurodac-forordningen av 26. juni 2013.

Vedlegg 1
Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person

Official Journal L 180 , 29/06/2013 P. 0031 – 0059

THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,

Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 78(2)(e) thereof,

Having regard to the proposal from the European Commission,

Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee[1] ,

Having regard to the opinion of the Committee of the Regions[2] ,

Acting in accordance with the ordinary legislative procedure[3] ,

Whereas:

(1) A number of substantive changes are to be made to Council Regulation (EC) No 343/2003 of 18 February 2003 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an asylum application lodged in one of the Member States by a third-country national[4] . In the interests of clarity, that Regulation should be recast.

(2) A common policy on asylum, including a Common European Asylum System (CEAS), is a constituent part of the European Union’s objective of progressively establishing an area of freedom, security and justice open to those who, forced by circumstances, legitimately seek protection in the Union.

(3) The European Council, at its special meeting in Tampere on 15 and 16 October 1999, agreed to work towards establishing the CEAS, based on the full and inclusive application of the Geneva Convention Relating to the Status of Refugees of 28 July 1951, as supplemented by the New York Protocol of 31 January 1967 (“the Geneva Convention”), thus ensuring that nobody is sent back to persecution, i.e. maintaining the principle of non-refoulement. In this respect, and without the responsibility criteria laid down in this Regulation being affected, Member States, all respecting the principle of non-refoulement, are considered as safe countries for third-country nationals.

(4) The Tampere conclusions also stated that the CEAS should include, in the short-term, a clear and workable method for determining the Member State responsible for the examination of an asylum application.

(5) Such a method should be based on objective, fair criteria both for the Member States and for the persons concerned. It should, in particular, make it possible to determine rapidly the Member State responsible, so as to guarantee effective access to the procedures for granting international protection and not to compromise the objective of the rapid processing of applications for international protection.

(6) The first phase in the creation of a CEAS that should lead, in the longer term, to a common procedure and a uniform status, valid throughout the Union, for those granted international protection, has now been completed. The European Council of 4 November 2004 adopted The Hague Programme which set the objectives to be implemented in the area of freedom, security and justice in the period 2005–2010. In this respect, The Hague Programme invited the European Commission to conclude the evaluation of the first-phase legal instruments and to submit the second-phase instruments and measures to the European Parliament and to the Council with a view to their adoption before 2010.

(7) In the Stockholm Programme, the European Council reiterated its commitment to the objective of establishing a common area of protection and solidarity in accordance with Article 78 of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), for those granted international protection, by 2012 at the latest. Furthermore it emphasised that the Dublin system remains a cornerstone in building the CEAS, as it clearly allocates responsibility among Member States for the examination of applications for international protection.

(8) The resources of the European Asylum Support Office (EASO), established by Regulation (EU) No 439/2010 of the European Parliament and of the Council[5] , should be available to provide adequate support to the relevant services of the Member States responsible for implementing this Regulation. In particular, EASO should provide solidarity measures, such as the Asylum Intervention Pool with asylum support teams, to assist those Member States which are faced with particular pressure and where applicants for international protection (“applicants”) cannot benefit from adequate standards, in particular as regards reception and protection.

(9) In the light of the results of the evaluations undertaken of the implementation of the first-phase instruments, it is appropriate, at this stage, to confirm the principles underlying Regulation (EC) No 343/2003, while making the necessary improvements, in the light of experience, to the effectiveness of the Dublin system and the protection granted to applicants under that system. Given that a well-functioning Dublin system is essential for the CEAS, its principles and functioning should be reviewed as other components of the CEAS and Union solidarity tools are built up. A comprehensive “fitness check“ should be foreseen by conducting an evidence-based review covering the legal, economic and social effects of the Dublin system, including its effects on fundamental rights.

(10) In order to ensure equal treatment for all applicants and beneficiaries of international protection, and consistency with the current Union asylum acquis, in particular with Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council of 13 December 2011 on standards for the qualification of third-country nationals or stateless persons as beneficiaries of international protection, for a uniform status for refugees or for persons eligible for subsidiary protection, and for the content of the protection granted[6] , the scope of this Regulation encompasses applicants for subsidiary protection and persons eligible for subsidiary protection.

(11) Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 laying down standards for the reception of applicants for international protection[7] should apply to the procedure for the determination of the Member State responsible as regulated under this Regulation, subject to the limitations in the application of that Directive.

(12) Directive 2013/32/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on common procedures for granting and withdrawing international protection[8] should apply in addition and without prejudice to the provisions concerning the procedural safeguards regulated under this Regulation, subject to the limitations in the application of that Directive.

(13) In accordance with the 1989 United Nations Convention on the Rights of the Child and with the Charter of Fundamental Rights of the European Union, the best interests of the child should be a primary consideration of Member States when applying this Regulation. In assessing the best interests of the child, Member States should, in particular, take due account of the minor’s well-being and social development, safety and security considerations and the views of the minor in accordance with his or her age and maturity, including his or her background. In addition, specific procedural guarantees for unaccompanied minors should be laid down on account of their particular vulnerability.

(14) In accordance with the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms and with the Charter of Fundamental Rights of the European Union, respect for family life should be a primary consideration of Member States when applying this Regulation.

(15) The processing together of the applications for international protection of the members of one family by a single Member State makes it possible to ensure that the applications are examined thoroughly, the decisions taken in respect of them are consistent and the members of one family are not separated.

(16) In order to ensure full respect for the principle of family unity and for the best interests of the child, the existence of a relationship of dependency between an applicant and his or her child, sibling or parent on account of the applicant’s pregnancy or maternity, state of health or old age, should become a binding responsibility criterion. When the applicant is an unaccompanied minor, the presence of a family member or relative on the territory of another Member State who can take care of him or her should also become a binding responsibility criterion.

(17) Any Member State should be able to derogate from the responsibility criteria, in particular on humanitarian and compassionate grounds, in order to bring together family members, relatives or any other family relations and examine an application for international protection lodged with it or with another Member State, even if such examination is not its responsibility under the binding criteria laid down in this Regulation.

(18) A personal interview with the applicant should be organised in order to facilitate the determination of the Member State responsible for examining an application for international protection. As soon as the application for international protection is lodged, the applicant should be informed of the application of this Regulation and of the possibility, during the interview, of providing information regarding the presence of family members, relatives or any other family relations in the Member States, in order to facilitate the procedure for determining the Member State responsible.

(19) In order to guarantee effective protection of the rights of the persons concerned, legal safeguards and the right to an effective remedy in respect of decisions regarding transfers to the Member State responsible should be established, in accordance, in particular, with Article 47 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union. In order to ensure that international law is respected, an effective remedy against such decisions should cover both the examination of the application of this Regulation and of the legal and factual situation in the Member State to which the applicant is transferred.

(20) The detention of applicants should be applied in accordance with the underlying principle that a person should not be held in detention for the sole reason that he or she is seeking international protection. Detention should be for as short a period as possible and subject to the principles of necessity and proportionality. In particular, the detention of applicants must be in accordance with Article 31 of the Geneva Convention. The procedures provided for under this Regulation in respect of a detained person should be applied as a matter of priority, within the shortest possible deadlines. As regards the general guarantees governing detention, as well as detention conditions, where appropriate, Member States should apply the provisions of Directive 2013/33/EU also to persons detained on the basis of this Regulation.

(21) Deficiencies in, or the collapse of, asylum systems, often aggravated or contributed to by particular pressures on them, can jeopardise the smooth functioning of the system put in place under this Regulation, which could lead to a risk of a violation of the rights of applicants as set out in the Union asylum acquis and the Charter of Fundamental Rights of the European Union, other international human rights and refugee rights.

(22) A process for early warning, preparedness and management of asylum crises serving to prevent a deterioration in, or the collapse of, asylum systems, with EASO playing a key role using its powers under Regulation (EU) No 439/2010, should be established in order to ensure robust cooperation within the framework of this Regulation and to develop mutual trust among Member States with respect to asylum policy. Such a process should ensure that the Union is alerted as soon as possible when there is a concern that the smooth functioning of the system set up by this Regulation is being jeopardised as a result of particular pressure on, and/or deficiencies in, the asylum systems of one or more Member States. Such a process would allow the Union to promote preventive measures at an early stage and pay the appropriate political attention to such situations. Solidarity, which is a pivotal element in the CEAS, goes hand in hand with mutual trust. By enhancing such trust, the process for early warning, preparedness and management of asylum crises could improve the steering of concrete measures of genuine and practical solidarity towards Member States, in order to assist the affected Member States in general and the applicants in particular. In accordance with Article 80 TFEU, Union acts should, whenever necessary, contain appropriate measures to give effect to the principle of solidarity, and the process should be accompanied by such measures. The conclusions on a Common Framework for genuine and practical solidarity towards Member States facing particular pressures on their asylum systems, including through mixed migration flows, adopted by the Council on 8 March 2012, provide for a “tool box” of existing and potential new measures, which should be taken into account in the context of a mechanism for early warning, preparedness and crisis management.

(23) Member States should collaborate with EASO in the gathering of information concerning their ability to manage particular pressure on their asylum and reception systems, in particular within the framework of the application of this Regulation. EASO should regularly report on the information gathered in accordance with Regulation (EU) No 439/2010.

(24) In accordance with Commission Regulation (EC) No 1560/2003[9] , transfers to the Member State responsible for examining an application for international protection may be carried out on a voluntary basis, by supervised departure or under escort. Member States should promote voluntary transfers by providing adequate information to the applicant and should ensure that supervised or escorted transfers are undertaken in a humane manner, in full compliance with fundamental rights and respect for human dignity, as well as the best interests of the child and taking utmost account of developments in the relevant case law, in particular as regards transfers on humanitarian grounds.

(25) The progressive creation of an area without internal frontiers in which free movement of persons is guaranteed in accordance with the TFEU and the establishment of Union policies regarding the conditions of entry and stay of third-country nationals, including common efforts towards the management of external borders, makes it necessary to strike a balance between responsibility criteria in a spirit of solidarity.

(26) Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data[10] applies to the processing of personal data by the Member States under this Regulation.

(27) The exchange of an applicant’s personal data, including sensitive data on his or her health, prior to a transfer, will ensure that the competent asylum authorities are in a position to provide applicants with adequate assistance and to ensure continuity in the protection and rights afforded to them. Special provisions should be made to ensure the protection of data relating to applicants involved in that situation, in accordance with Directive 95/46/EC.

(28) The application of this Regulation can be facilitated, and its effectiveness increased, by bilateral arrangements between Member States for improving communication between competent departments, reducing time limits for procedures or simplifying the processing of requests to take charge or take back, or establishing procedures for the performance of transfers.

(29)Continuity between the system for determining the Member State responsible established by Regulation (EC) No 343/2003 and the system established by this Regulation should be ensured. Similarly, consistency should be ensured between this Regulation and Regulation (EU) No 603/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on the establishment of “Eurodac” for the comparison of fingerprints for the effective application of Regulation (EU) No 604/2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person and on requests for the comparisons with Eurodac data by Member States’ law enforcement authorities and Europol for law enforcement purposes[11] .

(30) The operation of the Eurodac system, as established by Regulation (EU) No 603/2013, should facilitate the application of this Regulation.

(31) The operation of the Visa Information System, as established by Regulation (EC) No 767/2008 of the European Parliament and of the Council of 9 July 2008 concerning the Visa Information System (VIS) and the exchange of data between Member States on short-stay visas[12] , and in particular the implementation of Articles 21 and 22 thereof, should facilitate the application of this Regulation.

(32) With respect to the treatment of persons falling within the scope of this Regulation, Member States are bound by their obligations under instruments of international law, including the relevant case-law of the European Court of Human Rights.

(33) In order to ensure uniform conditions for the implementation of this Regulation, implementing powers should be conferred on the Commission. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council of 16 February 2011 laying down the rules and general principles concerning mechanisms for control by the Member States of the Commission’s exercise of implementing powers[13] .

(34) The examination procedure should be used for the adoption of a common leaflet on Dublin/Eurodac, as well as a specific leaflet for unaccompanied minors; of a standard form for the exchange of relevant information on unaccompanied minors; of uniform conditions for the consultation and exchange of information on minors and dependent persons; of uniform conditions on the preparation and submission of take charge and take back requests; of two lists of relevant elements of proof and circumstantial evidence, and the periodical revision thereof; of a laissez passer; of uniform conditions for the consultation and exchange of information regarding transfers; of a standard form for the exchange of data before a transfer; of a common health certificate; of uniform conditions and practical arrangements for the exchange of information on a person’s health data before a transfer, and of secure electronic transmission channels for the transmission of requests.

(35) In order to provide for supplementary rules, the power to adopt acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the identification of family members, siblings or relatives of an unaccompanied minor; the criteria for establishing the existence of proven family links; the criteria for assessing the capacity of a relative to take care of an unaccompanied minor, including where family members, siblings or relatives of the unaccompanied minor stay in more than one Member State; the elements for assessing a dependency link; the criteria for assessing the capacity of a person to take care of a dependent person and the elements to be taken into account in order to assess the inability to travel for a significant period of time. In exercising its powers to adopt delegated acts, the Commission shall not exceed the scope of the best interests of the child as provided for under Article 6(3) of this Regulation. It is of particular importance that the Commission carry out appropriate consultations during its preparatory work, including at expert level. The Commission, when preparing and drawing up delegated acts, should ensure a simultaneous, timely and appropriate transmission of relevant documents to the European Parliament and to the Council.

(36) In the application of this Regulation, including the preparation of delegated acts, the Commission should consult experts from, among others, all relevant national authorities.

(37) Detailed rules for the application of Regulation (EC) No 343/2003 have been laid down by Regulation (EC) No 1560/2003. Certain provisions of Regulation (EC) No 1560/2003 should be incorporated into this Regulation, either for reasons of clarity or because they can serve a general objective. In particular, it is important, both for the Member States and the applicants concerned, that there should be a general mechanism for finding a solution in cases where Member States differ over the application of a provision of this Regulation. It is therefore justified to incorporate the mechanism provided for in Regulation (EC) No 1560/2003 for the settling of disputes on the humanitarian clause into this Regulation and to extend its scope to the entirety of this Regulation.

(38) The effective monitoring of the application of this Regulation requires that it be evaluated at regular intervals.

(39) This Regulation respects the fundamental rights and observes the principles which are acknowledged, in particular, in the Charter of Fundamental Rights of the European Union. In particular, this Regulation seeks to ensure full observance of the right to asylum guaranteed by Article 18 of the Charter as well as the rights recognised under Articles 1, 4, 7, 24 and 47 thereof. This Regulation should therefore be applied accordingly.

(40) Since the objective of this Regulation, namely the establishment of criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person, cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore, by reason of the scale and effects of this Regulation, be better achieved at Union level, the Union may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union (TEU). In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Regulation does not go beyond what is necessary in order to achieve that objective.

(41) In accordance with Article 3 and Article 4a(1) of Protocol No 21 on the position of the United Kingdom and Ireland in respect of the Area of Freedom, Security and Justice, annexed to the TEU and to the TFEU, those Member States have notified their wish to take part in the adoption and application of this Regulation.

(42) In accordance with Articles 1 and 2 of Protocol No 22 on the position of Denmark, annexed to the TEU and to the TFEU, Denmark is not taking part in the adoption of this Regulation and is not bound by it or subject to its application,

HAVE ADOPTED THIS REGULATION:

Chapter I

Subject matter and definitions

Article 1

Subject matter

This Regulation lays down the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (“the Member State responsible”).

Article 2

Definitions

For the purposes of this Regulation:

(a) “third-country national“ means any person who is not a citizen of the Union within the meaning of Article 20(1) TFEU and who is not national of a State which participates in this Regulation by virtue of an agreement with the European Union;

(b) “application for international protection” means an application for international protection as defined in Article 2(h) of Directive 2011/95/EU;

(c) “applicant” means a third-country national or a stateless person who has made an application for international protection in respect of which a final decision has not yet been taken;

(d) “examination of an application for international protection” means any examination of, or decision or ruling concerning, an application for international protection by the competent authorities in accordance with Directive 2013/32/EU and Directive 2011/95/EU, except for procedures for determining the Member State responsible in accordance with this Regulation;

(e) “withdrawal of an application for international protection” means the actions by which the applicant terminates the procedures initiated by the submission of his or her application for international protection, in accordance with Directive 2013/32/EU, either explicitly or tacitly;

(f) “beneficiary of international protection” means a third-country national or a stateless person who has been granted international protection as defined in Article 2(a) of Directive 2011/95/EU;

(g) “family members” means, insofar as the family already existed in the country of origin, the following members of the applicant’s family who are present on the territory of the Member States:

the spouse of the applicant or his or her unmarried partner in a stable relationship, where the law or practice of the Member State concerned treats unmarried couples in a way comparable to married couples under its law relating to third-country nationals,

the minor children of couples referred to in the first indent or of the applicant, on condition that they are unmarried and regardless of whether they were born in or out of wedlock or adopted as defined under national law,

when the applicant is a minor and unmarried, the father, mother or another adult responsible for the applicant, whether by law or by the practice of the Member State where the adult is present,

when the beneficiary of international protection is a minor and unmarried, the father, mother or another adult responsible for him or her whether by law or by the practice of the Member State where the beneficiary is present;

(h) “relative” means the applicant’s adult aunt or uncle or grandparent who is present in the territory of a Member State, regardless of whether the applicant was born in or out of wedlock or adopted as defined under national law;

(i) “minor” means a third-country national or a stateless person below the age of 18 years;

(j) “unaccompanied minor” means a minor who arrives on the territory of the Member States unaccompanied by an adult responsible for him or her, whether by law or by the practice of the Member State concerned, and for as long as he or she is not effectively taken into the care of such an adult; it includes a minor who is left unaccompanied after he or she has entered the territory of Member States;

(k) “representative” means a person or an organisation appointed by the competent bodies in order to assist and represent an unaccompanied minor in procedures provided for in this Regulation with a view to ensuring the best interests of the child and exercising legal capacity for the minor where necessary. Where an organisation is appointed as a representative, it shall designate a person responsible for carrying out its duties in respect of the minor, in accordance with this Regulation;

(l) “residence document” means any authorisation issued by the authorities of a Member State authorising a third-country national or a stateless person to stay on its territory, including the documents substantiating the authorisation to remain on the territory under temporary protection arrangements or until the circumstances preventing a removal order from being carried out no longer apply, with the exception of visas and residence authorisations issued during the period required to determine the Member State responsible as established in this Regulation or during the examination of an application for international protection or an application for a residence permit;

(m) “visa” means the authorisation or decision of a Member State required for transit or entry for an intended stay in that Member State or in several Member States. The nature of the visa shall be determined in accordance with the following definitions:

– “long-stay visa” means an authorisation or decision issued by one of the Member States in accordance with its national law or Union law required for entry for an intended stay in that Member State of more than three months,

– “short-stay visa” means an authorisation or decision of a Member State with a view to transit through or an intended stay on the territory of one or more or all the Member States of a duration of no more than three months in any six-month period beginning on the date of first entry on the territory of the Member States,

“airport transit visa” means a visa valid for transit through the international transit areas of one or more airports of the Member States;

(n) “risk of absconding” means the existence of reasons in an individual case, which are based on objective criteria defined by law, to believe that an applicant or a third-country national or a stateless person who is subject to a transfer procedure may abscond.

Chapter II

General principles and safeguards

Article 3

Access to the procedure for examining an application for international protection

Member States shall examine any application for international protection by a third-country national or a stateless person who applies on the territory of any one of them, including at the border or in the transit zones. The application shall be examined by a single Member State, which shall be the one which the criteria set out in Chapter III indicate is responsible.

Where no Member State responsible can be designated on the basis of the criteria listed in this Regulation, the first Member State in which the application for international protection was lodged shall be responsible for examining it.

Where it is impossible to transfer an applicant to the Member State primarily designated as responsible because there are substantial grounds for believing that there are systemic flaws in the asylum procedure and in the reception conditions for applicants in that Member State, resulting in a risk of inhuman or degrading treatment within the meaning of Article 4 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, the determining Member State shall continue to examine the criteria set out in Chapter III in order to establish whether another Member State can be designated as responsible.

Where the transfer cannot be made pursuant to this paragraph to any Member State designated on the basis of the criteria set out in Chapter III or to the first Member State with which the application was lodged, the determining Member State shall become the Member State responsible.

Any Member State shall retain the right to send an applicant to a safe third country, subject to the rules and safeguards laid down in Directive 2013/32/EU.

Article 4

Right to information

As soon as an application for international protection is lodged within the meaning of Article 20(2) in a Member State, its competent authorities shall inform the applicant of the application of this Regulation, and in particular of:

(a) the objectives of this Regulation and the consequences of making another application in a different Member State as well as the consequences of moving from one Member State to another during the phases in which the Member State responsible under this Regulation is being determined and the application for international protection is being examined;

(b) the criteria for determining the Member State responsible, the hierarchy of such criteria in the different steps of the procedure and their duration, including the fact that an application for international protection lodged in one Member State can result in that Member State becoming responsible under this Regulation even if such responsibility is not based on those criteria;

(c) the personal interview pursuant to Article 5 and the possibility of submitting information regarding the presence of family members, relatives or any other family relations in the Member States, including the means by which the applicant can submit such information;

(d) the possibility to challenge a transfer decision and, where applicable, to apply for a suspension of the transfer;

(e) the fact that the competent authorities of Member States can exchange data on him or her for the sole purpose of implementing their obligations arising under this Regulation;

(f) the right of access to data relating to him or her and the right to request that such data be corrected if inaccurate or be deleted if unlawfully processed, as well as the procedures for exercising those rights, including the contact details of the authorities referred to in Article 35 and of the national data protection authorities responsible for hearing claims concerning the protection of personal data.

The information referred to in paragraph 1 shall be provided in writing in a language that the applicant understands or is reasonably supposed to understand. Member States shall use the common leaflet drawn up pursuant to paragraph 3 for that purpose.

Where necessary for the proper understanding of the applicant, the information shall also be supplied orally, for example in connection with the personal interview as referred to in Article 5.

The Commission shall, by means of implementing acts, draw up a common leaflet, as well as a specific leaflet for unaccompanied minors, containing at least the information referred to in paragraph 1 of this Article. This common leaflet shall also include information regarding the application of Regulation (EU) No 603/2013 and, in particular, the purpose for which the data of an applicant may be processed within Eurodac. The common leaflet shall be established in such a manner as to enable Member States to complete it with additional Member State-specific information. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2) of this Regulation.

Article 5

Personal interview

1. In order to facilitate the process of determining the Member State responsible, the determining Member State shall conduct a personal interview with the applicant. The interview shall also allow the proper understanding of the information supplied to the applicant in accordance with Article 4.

2. The personal interview may be omitted if:

(a) the applicant has absconded; or

(b) after having received the information referred to in Article 4, the applicant has already provided the information relevant to determine the Member State responsible by other means. The Member State omitting the interview shall give the applicant the opportunity to present all further information which is relevant to correctly determine the Member State responsible before a decision is taken to transfer the applicant to the Member State responsible pursuant to Article 26(1).

3. The personal interview shall take place in a timely manner and, in any event, before any decision is taken to transfer the applicant to the Member State responsible pursuant to Article 26(1).

4. The personal interview shall be conducted in a language that the applicant understands or is reasonably supposed to understand and in which he or she is able to communicate. Where necessary, Member States shall have recourse to an interpreter who is able to ensure appropriate communication between the applicant and the person conducting the personal interview.

5. The personal interview shall take place under conditions which ensure appropriate confidentiality. It shall be conducted by a qualified person under national law.

6. The Member State conducting the personal interview shall make a written summary thereof which shall contain at least the main information supplied by the applicant at the interview. This summary may either take the form of a report or a standard form. The Member State shall ensure that the applicant and/or the legal advisor or other counsellor who is representing the applicant have timely access to the summary.

Article 6

Guarantees for minors

1. The best interests of the child shall be a primary consideration for Member States with respect to all procedures provided for in this Regulation.

2. Member States shall ensure that a representative represents and/or assists an unaccompanied minor with respect to all procedures provided for in this Regulation. The representative shall have the qualifications and expertise to ensure that the best interests of the minor are taken into consideration during the procedures carried out under this Regulation. Such representative shall have access to the content of the relevant documents in the applicant’s file including the specific leaflet for unaccompanied minors.

This paragraph shall be without prejudice to the relevant provisions in Article 25 of Directive 2013/32/EU.

3. In assessing the best interests of the child, Member States shall closely cooperate with each other and shall, in particular, take due account of the following factors:

(a) family reunification possibilities;

(b) the minor’s well-being and social development;

(c) safety and security considerations, in particular where there is a risk of the minor being a victim of human trafficking;

(d) the views of the minor, in accordance with his or her age and maturity.

4. For the purpose of applying Article 8, the Member State where the unaccompanied minor lodged an application for international protection shall, as soon as possible, take appropriate action to identify the family members, siblings or relatives of the unaccompanied minor on the territory of Member States, whilst protecting the best interests of the child.

To that end, that Member State may call for the assistance of international or other relevant organisations, and may facilitate the minor’s access to the tracing services of such organisations.

The staff of the competent authorities referred to in Article 35 who deal with requests concerning unaccompanied minors shall have received, and shall continue to receive, appropriate training concerning the specific needs of minors.

5. With a view to facilitating the appropriate action to identify the family members, siblings or relatives of the unaccompanied minor living in the territory of another Member State pursuant to paragraph 4 of this Article, the Commission shall adopt implementing acts including a standard form for the exchange of relevant information between Member States. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Chapter III

Criteria for determining the Member State responsible

Article 7

Hierarchy of criteria

The criteria for determining the Member State responsible shall be applied in the order in which they are set out in this Chapter.

The Member State responsible in accordance with the criteria set out in this Chapter shall be determined on the basis of the situation obtaining when the applicant first lodged his or her application for international protection with a Member State.

In view of the application of the criteria referred to in Articles 8, 10 and 16, Member States shall take into consideration any available evidence regarding the presence, on the territory of a Member State, of family members, relatives or any other family relations of the applicant, on condition that such evidence is produced before another Member State accepts the request to take charge or take back the person concerned, pursuant to Articles 22 and 25 respectively, and that the previous applications for international protection of the applicant have not yet been the subject of a first decision regarding the substance.

Article 8

Minors

1. Where the applicant is an unaccompanied minor, the Member State responsible shall be that where a family member or a sibling of the unaccompanied minor is legally present, provided that it is in the best interests of the minor. Where the applicant is a married minor whose spouse is not legally present on the territory of the Member States, the Member State responsible shall be the Member State where the father, mother or other adult responsible for the minor, whether by law or by the practice of that Member State, or sibling is legally present.

2. Where the applicant is an unaccompanied minor who has a relative who is legally present in another Member State and where it is established, based on an individual examination, that the relative can take care of him or her, that Member State shall unite the minor with his or her relative and shall be the Member State responsible, provided that it is in the best interests of the minor.

3. Where family members, siblings or relatives as referred to in paragraphs 1 and 2, stay in more than one Member State, the Member State responsible shall be decided on the basis of what is in the best interests of the unaccompanied minor.

4. In the absence of a family member, a sibling or a relative as referred to in paragraphs 1 and 2, the Member State responsible shall be that where the unaccompanied minor has lodged his or her application for international protection, provided that it is in the best interests of the minor.

5. The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 45 concerning the identification of family members, siblings or relatives of the unaccompanied minor; the criteria for establishing the existence of proven family links; the criteria for assessing the capacity of a relative to take care of the unaccompanied minor, including where family members, siblings or relatives of the unaccompanied minor stay in more than one Member State. In exercising its powers to adopt delegated acts, the Commission shall not exceed the scope of the best interests of the child as provided for under Article 6(3).

6. The Commission shall, by means of implementing acts, establish uniform conditions for the consultation and the exchange of information between Member States. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Article 9

Family members who are beneficiaries of international protection

Where the applicant has a family member, regardless of whether the family was previously formed in the country of origin, who has been allowed to reside as a beneficiary of international protection in a Member State, that Member State shall be responsible for examining the application for international protection, provided that the persons concerned expressed their desire in writing.

Article 10

Family members who are applicants for international protection

If the applicant has a family member in a Member State whose application for international protection in that Member State has not yet been the subject of a first decision regarding the substance, that Member State shall be responsible for examining the application for international protection, provided that the persons concerned expressed their desire in writing.

Article 11

Family procedure

Where several family members and/or minor unmarried siblings submit applications for international protection in the same Member State simultaneously, or on dates close enough for the procedures for determining the Member State responsible to be conducted together, and where the application of the criteria set out in this Regulation would lead to their being separated, the Member State responsible shall be determined on the basis of the following provisions:

(a) responsibility for examining the applications for international protection of all the family members and/or minor unmarried siblings shall lie with the Member State which the criteria indicate is responsible for taking charge of the largest number of them;

(b) failing this, responsibility shall lie with the Member State which the criteria indicate is responsible for examining the application of the oldest of them.

Article 12

Issue of residence documents or visas

Where the applicant is in possession of a valid residence document, the Member State which issued the document shall be responsible for examining the application for international protection.

Where the applicant is in possession of a valid visa, the Member State which issued the visa shall be responsible for examining the application for international protection, unless the visa was issued on behalf of another Member State under a representation arrangement as provided for in Article 8 of Regulation (EC) No 810/2009 of the European Parliament and of the Council, of 13 July 2009, establishing a Community Code on Visas[14] . In such a case, the represented Member State shall be responsible for examining the application for international protection.

Where the applicant is in possession of more than one valid residence document or visa issued by different Member States, the responsibility for examining the application for international protection shall be assumed by the Member States in the following order:

(a) the Member State which issued the residence document conferring the right to the longest period of residency or, where the periods of validity are identical, the Member State which issued the residence document having the latest expiry date;

(b) the Member State which issued the visa having the latest expiry date where the various visas are of the same type;

(c) where visas are of different kinds, the Member State which issued the visa having the longest period of validity or, where the periods of validity are identical, the Member State which issued the visa having the latest expiry date.

Where the applicant is in possession only of one or more residence documents which have expired less than two years previously or one or more visas which have expired less than six months previously and which enabled him or her actually to enter the territory of a Member State, paragraphs 1, 2 and 3 shall apply for such time as the applicant has not left the territories of the Member States.

Where the applicant is in possession of one or more residence documents which have expired more than two years previously or one or more visas which have expired more than six months previously and enabled him or her actually to enter the territory of a Member State and where he has not left the territories of the Member States, the Member State in which the application for international protection is lodged shall be responsible.

The fact that the residence document or visa was issued on the basis of a false or assumed identity or on submission of forged, counterfeit or invalid documents shall not prevent responsibility being allocated to the Member State which issued it. However, the Member State issuing the residence document or visa shall not be responsible if it can establish that a fraud was committed after the document or visa had been issued.

Article 13

Entry and/or stay

Where it is established, on the basis of proof or circumstantial evidence as described in the two lists mentioned in Article 22(3) of this Regulation, including the data referred to in Regulation (EU) No 603/2013, that an applicant has irregularly crossed the border into a Member State by land, sea or air having come from a third country, the Member State thus entered shall be responsible for examining the application for international protection. That responsibility shall cease 12 months after the date on which the irregular border crossing took place.

When a Member State cannot or can no longer be held responsible in accordance with paragraph 1 of this Article and where it is established, on the basis of proof or circumstantial evidence as described in the two lists mentioned in Article 22(3), that the applicant — who has entered the territories of the Member States irregularly or whose circumstances of entry cannot be established — has been living for a continuous period of at least five months in a Member State before lodging the application for international protection, that Member State shall be responsible for examining the application for international protection.

If the applicant has been living for periods of time of at least five months in several Member States, the Member State where he or she has been living most recently shall be responsible for examining the application for international protection.

Article 14

Visa waived entry

If a third-country national or a stateless person enters into the territory of a Member State in which the need for him or her to have a visa is waived, that Member State shall be responsible for examining his or her application for international protection.

The principle set out in paragraph 1 shall not apply if the third-country national or the stateless person lodges his or her application for international protection in another Member State in which the need for him or her to have a visa for entry into the territory is also waived. In that case, that other Member State shall be responsible for examining the application for international protection.

Article 15

Application in an international transit area of an airport

Where the application for international protection is made in the international transit area of an airport of a Member State by a third-country national or a stateless person, that Member State shall be responsible for examining the application.

Chapter IV

Dependent persons and discretionary clauses

Article 16

Dependent persons

Where, on account of pregnancy, a new-born child, serious illness, severe disability or old age, an applicant is dependent on the assistance of his or her child, sibling or parent legally resident in one of the Member States, or his or her child, sibling or parent legally resident in one of the Member States is dependent on the assistance of the applicant, Member States shall normally keep or bring together the applicant with that child, sibling or parent, provided that family ties existed in the country of origin, that the child, sibling or parent or the applicant is able to take care of the dependent person and that the persons concerned expressed their desire in writing.

Where the child, sibling or parent referred to in paragraph 1 is legally resident in a Member State other than the one where the applicant is present, the Member State responsible shall be the one where the child, sibling or parent is legally resident unless the applicant’s health prevents him or her from travelling to that Member State for a significant period of time. In such a case, the Member State responsible shall be the one where the applicant is present. Such Member State shall not be subject to the obligation to bring the child, sibling or parent of the applicant to its territory.

The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 45 concerning the elements to be taken into account in order to assess the dependency link, the criteria for establishing the existence of proven family links, the criteria for assessing the capacity of the person concerned to take care of the dependent person and the elements to be taken into account in order to assess the inability to travel for a significant period of time.

The Commission shall, by means of implementing acts, establish uniform conditions for the consultation and exchange of information between Member States. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Article 17

Discretionary clauses

By way of derogation from Article 3(1), each Member State may decide to examine an application for international protection lodged with it by a third-country national or a stateless person, even if such examination is not its responsibility under the criteria laid down in this Regulation.

The Member State which decides to examine an application for international protection pursuant to this paragraph shall become the Member State responsible and shall assume the obligations associated with that responsibility. Where applicable, it shall inform, using the “DubliNet“ electronic communication network set up under Article 18 of Regulation (EC) No 1560/2003, the Member State previously responsible, the Member State conducting a procedure for determining the Member State responsible or the Member State which has been requested to take charge of, or to take back, the applicant.

The Member State which becomes responsible pursuant to this paragraph shall forthwith indicate it in Eurodac in accordance with Regulation (EU) No 603/2013 by adding the date when the decision to examine the application was taken.

The Member State in which an application for international protection is made and which is carrying out the process of determining the Member State responsible, or the Member State responsible, may, at any time before a first decision regarding the substance is taken, request another Member State to take charge of an applicant in order to bring together any family relations, on humanitarian grounds based in particular on family or cultural considerations, even where that other Member State is not responsible under the criteria laid down in Articles 8 to 11 and 16. The persons concerned must express their consent in writing.

The request to take charge shall contain all the material in the possession of the requesting Member State to allow the requested Member State to assess the situation.

The requested Member State shall carry out any necessary checks to examine the humanitarian grounds cited, and shall reply to the requesting Member State within two months of receipt of the request using the “DubliNet” electronic communication network set up under Article 18 of Regulation (EC) No 1560/2003. A reply refusing the request shall state the reasons on which the refusal is based.

Where the requested Member State accepts the request, responsibility for examining the application shall be transferred to it.

Chapter V

Obligations of the Member State responsible

Article 18

Obligations of the Member State responsible

The Member State responsible under this Regulation shall be obliged to:

(a) take charge, under the conditions laid down in Articles 21, 22 and 29, of an applicant who has lodged an application in a different Member State;

(b) take back, under the conditions laid down in Articles 23, 24, 25 and 29, an applicant whose application is under examination and who made an application in another Member State or who is on the territory of another Member State without a residence document;

(c) take back, under the conditions laid down in Articles 23, 24, 25 and 29, a third-country national or a stateless person who has withdrawn the application under examination and made an application in another Member State or who is on the territory of another Member State without a residence document;

(d) take back, under the conditions laid down in Articles 23, 24, 25 and 29, a third-country national or a stateless person whose application has been rejected and who made an application in another Member State or who is on the territory of another Member State without a residence document.

In the cases falling within the scope of paragraph 1(a) and (b), the Member State responsible shall examine or complete the examination of the application for international protection made by the applicant.

In the cases falling within the scope of paragraph 1(c), when the Member State responsible had discontinued the examination of an application following its withdrawal by the applicant before a decision on the substance has been taken at first instance, that Member State shall ensure that the applicant is entitled to request that the examination of his or her application be completed or to lodge a new application for international protection, which shall not be treated as a subsequent application as provided for in Directive 2013/32/EU. In such cases, Member States shall ensure that the examination of the application is completed.

In the cases falling within the scope of paragraph 1(d), where the application has been rejected at first instance only, the Member State responsible shall ensure that the person concerned has or has had the opportunity to seek an effective remedy pursuant to Article 46 of Directive 2013/32/EU.

Article 19

Cessation of responsibilities

Where a Member State issues a residence document to the applicant, the obligations specified in Article 18(1) shall be transferred to that Member State.

The obligations specified in Article 18(1) shall cease where the Member State responsible can establish, when requested to take charge or take back an applicant or another person as referred to in Article 18(1)(c) or (d), that the person concerned has left the territory of the Member States for at least three months, unless the person concerned is in possession of a valid residence document issued by the Member State responsible.

An application lodged after the period of absence referred to in the first subparagraph shall be regarded as a new application giving rise to a new procedure for determining the Member State responsible.

The obligations specified in Article 18(1)(c) and (d) shall cease where the Member State responsible can establish, when requested to take back an applicant or another person as referred to in Article 18(1)(c) or (d), that the person concerned has left the territory of the Member States in compliance with a return decision or removal order issued following the withdrawal or rejection of the application.

An application lodged after an effective removal has taken place shall be regarded as a new application giving rise to a new procedure for determining the Member State responsible.

Chapter VI

Procedures for taking charge and taking back

Section I

Start of the procedure

Article 20

Start of the procedure

The process of determining the Member State responsible shall start as soon as an application for international protection is first lodged with a Member State.

An application for international protection shall be deemed to have been lodged once a form submitted by the applicant or a report prepared by the authorities has reached the competent authorities of the Member State concerned. Where an application is not made in writing, the time elapsing between the statement of intention and the preparation of a report should be as short as possible.

For the purposes of this Regulation, the situation of a minor who is accompanying the applicant and meets the definition of family member shall be indissociable from that of his or her family member and shall be a matter for the Member State responsible for examining the application for international protection of that family member, even if the minor is not individually an applicant, provided that it is in the minor’s best interests. The same treatment shall be applied to children born after the applicant arrives on the territory of the Member States, without the need to initiate a new procedure for taking charge of them.

Where an application for international protection is lodged with the competent authorities of a Member State by an applicant who is on the territory of another Member State, the determination of the Member State responsible shall be made by the Member State in whose territory the applicant is present. The latter Member State shall be informed without delay by the Member State which received the application and shall then, for the purposes of this Regulation, be regarded as the Member State with which the application for international protection was lodged.

The applicant shall be informed in writing of this change in the determining Member State and of the date on which it took place.

An applicant who is present in another Member State without a residence document or who there lodges an application for international protection after withdrawing his or her first application made in a different Member State during the process of determining the Member State responsible shall be taken back, under the conditions laid down in Articles 23, 24, 25 and 29, by the Member State with which that application for international protection was first lodged, with a view to completing the process of determining the Member State responsible.

That obligation shall cease where the Member State requested to complete the process of determining the Member State responsible can establish that the applicant has in the meantime left the territory of the Member States for a period of at least three months or has obtained a residence document from another Member State.

An application lodged after the period of absence referred to in the second subparagraph shall be regarded as a new application giving rise to a new procedure for determining the Member State responsible.

Section II

Procedures for take charge requests

Article 21

Submitting a take charge request

Where a Member State with which an application for international protection has been lodged considers that another Member State is responsible for examining the application, it may, as quickly as possible and in any event within three months of the date on which the application was lodged within the meaning of Article 20(2), request that other Member State to take charge of the applicant.

Notwithstanding the first subparagraph, in the case of a Eurodac hit with data recorded pursuant to Article 14 of Regulation (EU) No 603/2013, the request shall be sent within two months of receiving that hit pursuant to Article 15(2) of that Regulation.

Where the request to take charge of an applicant is not made within the periods laid down in the first and second subparagraphs, responsibility for examining the application for international protection shall lie with the Member State in which the application was lodged.

The requesting Member State may ask for an urgent reply in cases where the application for international protection was lodged after leave to enter or remain was refused, after an arrest for an unlawful stay or after the service or execution of a removal order.

The request shall state the reasons warranting an urgent reply and the period within which a reply is expected. That period shall be at least one week.

In the cases referred to in paragraphs 1 and 2, the request that charge be taken by another Member State shall be made using a standard form and including proof or circumstantial evidence as described in the two lists mentioned in Article 22(3) and/or relevant elements from the applicant’s statement, enabling the authorities of the requested Member State to check whether it is responsible on the basis of the criteria laid down in this Regulation.

The Commission shall, by means of implementing acts, adopt uniform conditions on the preparation and submission of take charge requests. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Article 22

Replying to a take charge request

The requested Member State shall make the necessary checks, and shall give a decision on the request to take charge of an applicant within two months of receipt of the request.

In the procedure for determining the Member State responsible elements of proof and circumstantial evidence shall be used.

The Commission shall, by means of implementing acts, establish, and review periodically, two lists, indicating the relevant elements of proof and circumstantial evidence in accordance with the criteria set out in points (a) and (b) of this paragraph. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

(a) Proof:

(i) this refers to formal proof which determines responsibility pursuant to this Regulation, as long as it is not refuted by proof to the contrary;

(ii) the Member States shall provide the Committee provided for in Article 44 with models of the different types of administrative documents, in accordance with the typology established in the list of formal proofs;

(b) Circumstantial evidence:

(i) this refers to indicative elements which while being refutable may be sufficient, in certain cases, according to the evidentiary value attributed to them;

(ii) their evidentiary value, in relation to the responsibility for examining the application for international protection shall be assessed on a case-by-case basis.

The requirement of proof should not exceed what is necessary for the proper application of this Regulation.

If there is no formal proof, the requested Member State shall acknowledge its responsibility if the circumstantial evidence is coherent, verifiable and sufficiently detailed to establish responsibility.

Where the requesting Member State has pleaded urgency in accordance with the provisions of Article 21(2), the requested Member State shall make every effort to comply with the time limit requested. In exceptional cases, where it can be demonstrated that the examination of a request for taking charge of an applicant is particularly complex, the requested Member State may give its reply after the time limit requested, but in any event within one month. In such situations the requested Member State must communicate its decision to postpone a reply to the requesting Member State within the time limit originally requested.

Failure to act within the two-month period mentioned in paragraph 1 and the one-month period mentioned in paragraph 6 shall be tantamount to accepting the request, and entail the obligation to take charge of the person, including the obligation to provide for proper arrangements for arrival.

Section III

Procedures for take back requests

Article 23

Submitting a take back request when a new application has been lodged in the requesting Member State

1. Where a Member State with which a person as referred to in Article 18(1)(b), (c) or (d) has lodged a new application for international protection considers that another Member State is responsible in accordance with Article 20(5) and Article 18(1)(b), (c) or (d), it may request that other Member State to take back that person.

2. A take back request shall be made as quickly as possible and in any event within two months of receiving the Eurodac hit, pursuant to Article 9(5) of Regulation (EU) No 603/2013.

If the take back request is based on evidence other than data obtained from the Eurodac system, it shall be sent to the requested Member State within three months of the date on which the application for international protection was lodged within the meaning of Article 20(2).

3. Where the take back request is not made within the periods laid down in paragraph 2, responsibility for examining the application for international protection shall lie with the Member State in which the new application was lodged.

4. A take back request shall be made using a standard form and shall include proof or circumstantial evidence as described in the two lists mentioned in Article 22(3) and/or relevant elements from the statements of the person concerned, enabling the authorities of the requested Member State to check whether it is responsible on the basis of the criteria laid down in this Regulation.

The Commission shall, by means of implementing acts, adopt uniform conditions for the preparation and submission of take back requests. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Article 24

Submitting a take back request when no new application has been lodged in the requesting Member State

1. Where a Member State on whose territory a person as referred to in Article 18(1)(b), (c) or (d) is staying without a residence document and with which no new application for international protection has been lodged considers that another Member State is responsible in accordance with Article 20(5) and Article 18(1)(b), (c) or (d), it may request that other Member State to take back that person.

2. By way of derogation from Article 6(2) of Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 2008 on common standards and procedures in Member States for returning illegally staying third-country nationals[15] , where a Member State on whose territory a person is staying without a residence document decides to search the Eurodac system in accordance with Article 17 of Regulation (EU) No 603/2013, the request to take back a person as referred to in Article 18(1)(b) or (c) of this Regulation, or a person as referred to in its Article 18(1)(d) whose application for international protection has not been rejected by a final decision, shall be made as quickly as possible and in any event within two months of receipt of the Eurodac hit, pursuant to Article 17(5) of Regulation (EU) No 603/2013.

If the take back request is based on evidence other than data obtained from the Eurodac system, it shall be sent to the requested Member State within three months of the date on which the requesting Member State becomes aware that another Member State may be responsible for the person concerned.

3. Where the take back request is not made within the periods laid down in paragraph 2, the Member State on whose territory the person concerned is staying without a residence document shall give that person the opportunity to lodge a new application.

4. Where a person as referred to in Article 18(1)(d) of this Regulation whose application for international protection has been rejected by a final decision in one Member State is on the territory of another Member State without a residence document, the latter Member State may either request the former Member State to take back the person concerned or carry out a return procedure in accordance with Directive 2008/115/EC.

When the latter Member State decides to request the former Member State to take back the person concerned, the rules laid down in Directive 2008/115/EC shall not apply.

5. The request for the person referred to in Article 18(1)(b), (c) or (d) to be taken back shall be made using a standard form and shall include proof or circumstantial evidence as described in the two lists mentioned in Article 22(3) and/or relevant elements from the person’s statements, enabling the authorities of the requested Member State to check whether it is responsible on the basis of the criteria laid down in this Regulation.

The Commission shall, by means of implementing acts, establish and review periodically two lists indicating the relevant elements of proof and circumstantial evidence in accordance with the criteria set out in Article 22(3)(a) and (b), and shall adopt uniform conditions for the preparation and submission of take back requests. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Article 25

Replying to a take back request

The requested Member State shall make the necessary checks and shall give a decision on the request to take back the person concerned as quickly as possible and in any event no later than one month from the date on which the request was received. When the request is based on data obtained from the Eurodac system, that time limit shall be reduced to two weeks.

Failure to act within the one month period or the two weeks period mentioned in paragraph 1 shall be tantamount to accepting the request, and shall entail the obligation to take back the person concerned, including the obligation to provide for proper arrangements for arrival.

Section IV

Procedural safeguards

Article 26

Notification of a transfer decision

Where the requested Member State accepts to take charge of or to take back an applicant or other person as referred to in Article 18(1)(c) or (d), the requesting Member State shall notify the person concerned of the decision to transfer him or her to the Member State responsible and, where applicable, of not examining his or her application for international protection. If a legal advisor or other counsellor is representing the person concerned, Member States may choose to notify the decision to such legal advisor or counsellor instead of to the person concerned and, where applicable, communicate the decision to the person concerned.

The decision referred to in paragraph 1 shall contain information on the legal remedies available, including on the right to apply for suspensive effect, where applicable, and on the time limits applicable for seeking such remedies and for carrying out the transfer, and shall, if necessary, contain information on the place where, and the date on which, the person concerned should appear, if that person is travelling to the Member State responsible by his or her own means.

Member States shall ensure that information on persons or entities that may provide legal assistance to the person concerned is communicated to the person concerned together with the decision referred to in paragraph 1, when that information has not been already communicated.

When the person concerned is not assisted or represented by a legal advisor or other counsellor, Member States shall inform him or her of the main elements of the decision, which shall always include information on the legal remedies available and the time limits applicable for seeking such remedies, in a language that the person concerned understands or is reasonably supposed to understand.

Article 27

Remedies

The applicant or another person as referred to in Article 18(1)(c) or (d) shall have the right to an effective remedy, in the form of an appeal or a review, in fact and in law, against a transfer decision, before a court or tribunal.

Member States shall provide for a reasonable period of time within which the person concerned may exercise his or her right to an effective remedy pursuant to paragraph 1.

For the purposes of appeals against, or reviews of, transfer decisions, Member States shall provide in their national law that:

(a) the appeal or review confers upon the person concerned the right to remain in the Member State concerned pending the outcome of the appeal or review; or

(b) the transfer is automatically suspended and such suspension lapses after a certain reasonable period of time, during which a court or a tribunal, after a close and rigorous scrutiny, shall have taken a decision whether to grant suspensive effect to an appeal or review; or

(c) the person concerned has the opportunity to request within a reasonable period of time a court or tribunal to suspend the implementation of the transfer decision pending the outcome of his or her appeal or review. Member States shall ensure that an effective remedy is in place by suspending the transfer until the decision on the first suspension request is taken. Any decision on whether to suspend the implementation of the transfer decision shall be taken within a reasonable period of time, while permitting a close and rigorous scrutiny of the suspension request. A decision not to suspend the implementation of the transfer decision shall state the reasons on which it is based.

Member States may provide that the competent authorities may decide, acting ex officio, to suspend the implementation of the transfer decision pending the outcome of the appeal or review.

Member States shall ensure that the person concerned has access to legal assistance and, where necessary, to linguistic assistance.

Member States shall ensure that legal assistance is granted on request free of charge where the person concerned cannot afford the costs involved. Member States may provide that, as regards fees and other costs, the treatment of applicants shall not be more favourable than the treatment generally accorded to their nationals in matters pertaining to legal assistance.

Without arbitrarily restricting access to legal assistance, Member States may provide that free legal assistance and representation not be granted where the appeal or review is considered by the competent authority or a court or tribunal to have no tangible prospect of success.

Where a decision not to grant free legal assistance and representation pursuant to this paragraph is taken by an authority other than a court or tribunal, Member States shall provide the right to an effective remedy before a court or tribunal to challenge that decision.

In complying with the requirements set out in this paragraph, Member States shall ensure that legal assistance and representation is not arbitrarily restricted and that the applicant’s effective access to justice is not hindered.

Legal assistance shall include at least the preparation of the required procedural documents and representation before a court or tribunal and may be restricted to legal advisors or counsellors specifically designated by national law to provide assistance and representation.

Procedures for access to legal assistance shall be laid down in national law.

Section V

Detention for the purpose of transfer

Article 28

Detention

Member States shall not hold a person in detention for the sole reason that he or she is subject to the procedure established by this Regulation.

When there is a significant risk of absconding, Member States may detain the person concerned in order to secure transfer procedures in accordance with this Regulation, on the basis of an individual assessment and only in so far as detention is proportional and other less coercive alternative measures cannot be applied effectively.

Detention shall be for as short a period as possible and shall be for no longer than the time reasonably necessary to fulfil the required administrative procedures with due diligence until the transfer under this Regulation is carried out.

Where a person is detained pursuant to this Article, the period for submitting a take charge or take back request shall not exceed one month from the lodging of the application. The Member State carrying out the procedure in accordance with this Regulation shall ask for an urgent reply in such cases. Such reply shall be given within two weeks of receipt of the request. Failure to reply within the two-week period shall be tantamount to accepting the request and shall entail the obligation to take charge or take back the person, including the obligation to provide for proper arrangements for arrival.

Where a person is detained pursuant to this Article, the transfer of that person from the requesting Member State to the Member State responsible shall be carried out as soon as practically possible, and at the latest within six weeks of the implicit or explicit acceptance of the request by another Member State to take charge or to take back the person concerned or of the moment when the appeal or review no longer has a suspensive effect in accordance with Article 27(3).

When the requesting Member State fails to comply with the deadlines for submitting a take charge or take back request or where the transfer does not take place within the period of six weeks referred to in the third subparagraph, the person shall no longer be detained. Articles 21, 23, 24 and 29 shall continue to apply accordingly.

As regards the detention conditions and the guarantees applicable to persons detained, in order to secure the transfer procedures to the Member State responsible, Articles 9, 10 and 11 of Directive 2013/33/EU shall apply.

Section VI

Transfers

Article 29

Modalities and time limits

The transfer of the applicant or of another person as referred to in Article 18(1)(c) or (d) from the requesting Member State to the Member State responsible shall be carried out in accordance with the national law of the requesting Member State, after consultation between the Member States concerned, as soon as practically possible, and at the latest within six months of acceptance of the request by another Member State to take charge or to take back the person concerned or of the final decision on an appeal or review where there is a suspensive effect in accordance with Article 27(3).

If transfers to the Member State responsible are carried out by supervised departure or under escort, Member States shall ensure that they are carried out in a humane manner and with full respect for fundamental rights and human dignity.

If necessary, the applicant shall be supplied by the requesting Member State with a laissez passer. The Commission shall, by means of implementing acts, establish the design of the laissez passer. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

The Member State responsible shall inform the requesting Member State, as appropriate, of the safe arrival of the person concerned or of the fact that he or she did not appear within the set time limit.

Where the transfer does not take place within the six months’ time limit, the Member State responsible shall be relieved of its obligations to take charge or to take back the person concerned and responsibility shall then be transferred to the requesting Member State. This time limit may be extended up to a maximum of one year if the transfer could not be carried out due to imprisonment of the person concerned or up to a maximum of eighteen months if the person concerned absconds.

If a person has been transferred erroneously or a decision to transfer is overturned on appeal or review after the transfer has been carried out, the Member State which carried out the transfer shall promptly accept that person back.

The Commission shall, by means of implementing acts, establish uniform conditions for the consultation and exchange of information between Member States, in particular in the event of postponed or delayed transfers, transfers following acceptance by default, transfers of minors or dependent persons, and supervised transfers. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Article 30

Costs of transfer

The costs necessary to transfer an applicant or another person as referred to in Article 18(1)(c) or (d) to the Member State responsible shall be met by the transferring Member State.

Where the person concerned has to be transferred back to a Member State as a result of an erroneous transfer or of a transfer decision that has been overturned on appeal or review after the transfer has been carried out, the Member State which initially carried out the transfer shall be responsible for the costs of transferring the person concerned back to its territory.

Persons to be transferred pursuant to this Regulation shall not be required to meet the costs of such transfers.

Article 31

Exchange of relevant information before a transfer is carried out

The Member State carrying out the transfer of an applicant or of another person as referred to in Article 18(1)(c) or (d) shall communicate to the Member State responsible such personal data concerning the person to be transferred as is appropriate, relevant and non-excessive for the sole purposes of ensuring that the competent authorities, in accordance with national law in the Member State responsible, are in a position to provide that person with adequate assistance, including the provision of immediate health care required in order to protect his or her vital interests, and to ensure continuity in the protection and rights afforded by this Regulation and by other relevant asylum legal instruments. Those data shall be communicated to the Member State responsible within a reasonable period of time before a transfer is carried out, in order to ensure that its competent authorities in accordance with national law have sufficient time to take the necessary measures.

The transferring Member State shall, in so far as such information is available to the competent authority in accordance with national law, transmit to the Member State responsible any information that is essential in order to safeguard the rights and immediate special needs of the person to be transferred, and in particular:

(a) any immediate measures which the Member State responsible is required to take in order to ensure that the special needs of the person to be transferred are adequately addressed, including any immediate health care that may be required;

(b) contact details of family members, relatives or any other family relations in the receiving Member State, where applicable;

(c) in the case of minors, information on their education;

(d) an assessment of the age of an applicant.

The exchange of information under this Article shall only take place between the authorities notified to the Commission in accordance with Article 35 of this Regulation using the “DubliNet“ electronic communication network set-up under Article 18 of Regulation (EC) No 1560/2003. The information exchanged shall only be used for the purposes set out in paragraph 1 of this Article and shall not be further processed.

With a view to facilitating the exchange of information between Member States, the Commission shall, by means of implementing acts, draw up a standard form for the transfer of the data required pursuant to this Article. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure laid down in Article 44(2).

The rules laid down in Article 34(8) to (12) shall apply to the exchange of information pursuant to this Article.

Article 32

Exchange of health data before a transfer is carried out

1. For the sole purpose of the provision of medical care or treatment, in particular concerning disabled persons, elderly people, pregnant women, minors and persons who have been subject to torture, rape or other serious forms of psychological, physical and sexual violence, the transferring Member State shall, in so far as it is available to the competent authority in accordance with national law, transmit to the Member State responsible information on any special needs of the person to be transferred, which in specific cases may include information on that person’s physical or mental health. That information shall be transferred in a common health certificate with the necessary documents attached. The Member State responsible shall ensure that those special needs are adequately addressed, including in particular any essential medical care that may be required.

The Commission shall, by means of implementing acts, draw up the common health certificate. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure laid down in Article 44(2).

2. The transferring Member State shall only transmit the information referred to in paragraph 1 to the Member State responsible after having obtained the explicit consent of the applicant and/or of his or her representative or, if the applicant is physically or legally incapable of giving his or her consent, when such transmission is necessary to protect the vital interests of the applicant or of another person. The lack of consent, including a refusal to consent, shall not constitute an obstacle to the transfer.

3. The processing of personal health data referred to in paragraph 1 shall only be carried out by a health professional who is subject, under national law or rules established by national competent bodies, to the obligation of professional secrecy or by another person subject to an equivalent obligation of professional secrecy.

4. The exchange of information under this Article shall only take place between the health professionals or other persons referred to in paragraph 3. The information exchanged shall only be used for the purposes set out in paragraph 1 and shall not be further processed.

5. The Commission shall, by means of implementing acts, adopt uniform conditions and practical arrangements for exchanging the information referred to in paragraph 1 of this Article. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure laid down in Article 44(2).

6. The rules laid down in Article 34(8) to (12) shall apply to the exchange of information pursuant to this Article.

Article 33

A mechanism for early warning, preparedness and crisis management

1. Where, on the basis of, in particular, the information gathered by EASO pursuant to Regulation (EU) No 439/2010, the Commission establishes that the application of this Regulation may be jeopardised due either to a substantiated risk of particular pressure being placed on a Member State’s asylum system and/or to problems in the functioning of the asylum system of a Member State, it shall, in cooperation with EASO, make recommendations to that Member State, inviting it to draw up a preventive action plan.

The Member State concerned shall inform the Council and the Commission whether it intends to present a preventive action plan in order to overcome the pressure and/or problems in the functioning of its asylum system whilst ensuring the protection of the fundamental rights of applicants for international protection.

A Member State may, at its own discretion and initiative, draw up a preventive action plan and subsequent revisions thereof. When drawing up a preventive action plan, the Member State may call for the assistance of the Commission, other Member States, EASO and other relevant Union agencies.

2. Where a preventive action plan is drawn up, the Member State concerned shall submit it and shall regularly report on its implementation to the Council and to the Commission. The Commission shall subsequently inform the European Parliament of the key elements of the preventive action plan. The Commission shall submit reports on its implementation to the Council and transmit reports on its implementation to the European Parliament.

The Member State concerned shall take all appropriate measures to deal with the situation of particular pressure on its asylum system or to ensure that the deficiencies identified are addressed before the situation deteriorates. Where the preventive action plan includes measures aimed at addressing particular pressure on a Member State’s asylum system which may jeopardise the application of this Regulation, the Commission shall seek the advice of EASO before reporting to the European Parliament and to the Council.

3. Where the Commission establishes, on the basis of EASO’s analysis, that the implementation of the preventive action plan has not remedied the deficiencies identified or where there is a serious risk that the asylum situation in the Member State concerned develops into a crisis which is unlikely to be remedied by a preventive action plan, the Commission, in cooperation with EASO as applicable, may request the Member State concerned to draw up a crisis management action plan and, where necessary, revisions thereof. The crisis management action plan shall ensure, throughout the entire process, compliance with the asylum acquis of the Union, in particular with the fundamental rights of applicants for international protection.

Following the request to draw up a crisis management action plan, the Member State concerned shall, in cooperation with the Commission and EASO, do so promptly, and at the latest within three months of the request.

The Member State concerned shall submit its crisis management action plan and shall report, at least every three months, on its implementation to the Commission and other relevant stakeholders, such as EASO, as appropriate.

The Commission shall inform the European Parliament and the Council of the crisis management action plan, possible revisions and the implementation thereof. In those reports, the Member State concerned shall report on data to monitor compliance with the crisis management action plan, such as the length of the procedure, the detention conditions and the reception capacity in relation to the inflow of applicants.

4. Throughout the entire process for early warning, preparedness and crisis management established in this Article, the Council shall closely monitor the situation and may request further information and provide political guidance, in particular as regards the urgency and severity of the situation and thus the need for a Member State to draw up either a preventive action plan or, if necessary, a crisis management action plan. The European Parliament and the Council may, throughout the entire process, discuss and provide guidance on any solidarity measures as they deem appropriate.

Chapter VII

Administrative cooperation

Article 34

Information sharing

1. Each Member State shall communicate to any Member State that so requests such personal data concerning the applicant as is appropriate, relevant and non-excessive for:

(a) determining the Member State responsible;

(b) examining the application for international protection;

(c) implementing any obligation arising under this Regulation.

2. The information referred to in paragraph 1 may only cover:

(a) personal details of the applicant, and, where appropriate, his or her family members, relatives or any other family relations (full name and where appropriate, former name; nicknames or pseudonyms; nationality, present and former; date and place of birth);

(b) identity and travel papers (references, validity, date of issue, issuing authority, place of issue, etc.);

(c) other information necessary for establishing the identity of the applicant, including fingerprints processed in accordance with Regulation (EU) No 603/2013;

(d) places of residence and routes travelled;

(e) residence documents or visas issued by a Member State;

(f) the place where the application was lodged;

(g) the date on which any previous application for international protection was lodged, the date on which the present application was lodged, the stage reached in the proceedings and the decision taken, if any.

3. Furthermore, provided it is necessary for the examination of the application for international protection, the Member State responsible may request another Member State to let it know on what grounds the applicant bases his or her application and, where applicable, the grounds for any decisions taken concerning the applicant. The other Member State may refuse to respond to the request submitted to it, if the communication of such information is likely to harm its essential interests or the protection of the liberties and fundamental rights of the person concerned or of others. In any event, communication of the information requested shall be subject to the written approval of the applicant for international protection, obtained by the requesting Member State. In that case, the applicant must know for what specific information he or she is giving his or her approval.

4. Any request for information shall only be sent in the context of an individual application for international protection. It shall set out the grounds on which it is based and, where its purpose is to check whether there is a criterion that is likely to entail the responsibility of the requested Member State, shall state on what evidence, including relevant information from reliable sources on the ways and means by which applicants enter the territories of the Member States, or on what specific and verifiable part of the applicant’s statements it is based. It is understood that such relevant information from reliable sources is not in itself sufficient to determine the responsibility and the competence of a Member State under this Regulation, but it may contribute to the evaluation of other indications relating to an individual applicant.

5. The requested Member State shall be obliged to reply within five weeks. Any delays in the reply shall be duly justified. Non-compliance with the five week time limit shall not relieve the requested Member State of the obligation to reply. If the research carried out by the requested Member State which did not respect the maximum time limit withholds information which shows that it is responsible, that Member State may not invoke the expiry of the time limits provided for in Articles 21, 23 and 24 as a reason for refusing to comply with a request to take charge or take back. In that case, the time limits provided for in Articles 21, 23 and 24 for submitting a request to take charge or take back shall be extended by a period of time which shall be equivalent to the delay in the reply by the requested Member State.

6. The exchange of information shall be effected at the request of a Member State and may only take place between authorities whose designation by each Member State has been communicated to the Commission in accordance with Article 35(1).

7. The information exchanged may only be used for the purposes set out in paragraph 1. In each Member State such information may, depending on its type and the powers of the recipient authority, only be communicated to the authorities and courts and tribunals entrusted with:

(a) determining the Member State responsible;

(b) examining the application for international protection;

(c) implementing any obligation arising under this Regulation.

8. The Member State which forwards the information shall ensure that it is accurate and up-to-date. If it transpires that it has forwarded information which is inaccurate or which should not have been forwarded, the recipient Member States shall be informed thereof immediately. They shall be obliged to correct such information or to have it erased.

9. The applicant shall have the right to be informed, on request, of any data that is processed concerning him or her.

If the applicant finds that the data have been processed in breach of this Regulation or of Directive 95/46/EC, in particular because they are incomplete or inaccurate, he or she shall be entitled to have them corrected or erased.

The authority correcting or erasing the data shall inform, as appropriate, the Member State transmitting or receiving the information.

The applicant shall have the right to bring an action or a complaint before the competent authorities or courts or tribunals of the Member State which refused the right of access to or the right of correction or erasure of data relating to him or her.

10. In each Member State concerned, a record shall be kept, in the individual file for the person concerned and/or in a register, of the transmission and receipt of information exchanged.

11. The data exchanged shall be kept for a period not exceeding that which is necessary for the purposes for which they are exchanged.

12. Where the data are not processed automatically or are not contained, or intended to be entered, in a file, each Member State shall take appropriate measures to ensure compliance with this Article through effective checks.

Article 35

Competent authorities and resources

Each Member State shall notify the Commission without delay of the specific authorities responsible for fulfilling the obligations arising under this Regulation, and any amendments thereto. The Member States shall ensure that those authorities have the necessary resources for carrying out their tasks and in particular for replying within the prescribed time limits to requests for information, requests to take charge of and requests to take back applicants.

The Commission shall publish a consolidated list of the authorities referred to in paragraph 1 in the Official Journal of the European Union. Where there are amendments thereto, the Commission shall publish once a year an updated consolidated list.

The authorities referred to in paragraph 1 shall receive the necessary training with respect to the application of this Regulation.

The Commission shall, by means of implementing acts, establish secure electronic transmission channels between the authorities referred to in paragraph 1 for transmitting requests, replies and all written correspondence and for ensuring that senders automatically receive an electronic proof of delivery. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 44(2).

Article 36

Administrative arrangements

Member States may, on a bilateral basis, establish administrative arrangements between themselves concerning the practical details of the implementation of this Regulation, in order to facilitate its application and increase its effectiveness. Such arrangements may relate to:

(a) exchanges of liaison officers;

(b) simplification of the procedures and shortening of the time limits relating to transmission and the examination of requests to take charge of or take back applicants.

Member States may also maintain the administrative arrangements concluded under Regulation (EC) No 343/2003. To the extent that such arrangements are not compatible with this Regulation, the Member States concerned shall amend the arrangements in such a way as to eliminate any incompatibilities observed.

Before concluding or amending any arrangement referred to in paragraph 1(b), the Member States concerned shall consult the Commission as to the compatibility of the arrangement with this Regulation.

If the Commission considers the arrangements referred to in paragraph 1(b) to be incompatible with this Regulation, it shall, within a reasonable period, notify the Member States concerned. The Member States shall take all appropriate steps to amend the arrangement concerned within a reasonable time in such a way as to eliminate any incompatibilities observed.

Member States shall notify the Commission of all arrangements referred to in paragraph 1, and of any denunciation thereof, or amendment thereto.

Chapter VIII

Conciliation

Article 37

Conciliation

Where the Member States cannot resolve a dispute on any matter related to the application of this Regulation, they may have recourse to the conciliation procedure provided for in paragraph 2.

The conciliation procedure shall be initiated by a request from one of the Member States in dispute to the Chairman of the Committee set up by Article 44. By agreeing to use the conciliation procedure, the Member States concerned undertake to take the utmost account of the solution proposed.

The Chairman of the Committee shall appoint three members of the Committee representing three Member States not connected with the matter. They shall receive the arguments of the parties either in writing or orally and, after deliberation, shall propose a solution within one month, where necessary after a vote.

The Chairman of the Committee, or his or her deputy, shall chair the discussion. He or she may put forward his or her point of view but may not vote.

Whether it is adopted or rejected by the parties, the solution proposed shall be final and irrevocable.

Chapter IX

Transitional provisions and final provisions

Article 38

Data security and data protection

Member States shall take all appropriate measures to ensure the security of transmitted personal data and in particular to avoid unlawful or unauthorised access or disclosure, alteration or loss of personal data processed.

Each Member State shall provide that the national supervisory authority or authorities designated pursuant to Article 28(1) of Directive 95/46/EC shall monitor independently, in accordance with its respective national law, the lawfulness of the processing, in accordance with this Regulation, of personal data by the Member State in question.

Article 39

Confidentiality

Member States shall ensure that the authorities referred to in Article 35 are bound by the confidentiality rules provided for in national law, in relation to any information they obtain in the course of their work.

Article 40

Penalties

Member States shall take the necessary measures to ensure that any misuse of data processed in accordance with this Regulation is punishable by penalties, including administrative and/or criminal penalties in accordance with national law, that are effective, proportionate and dissuasive.

Article 41

Transitional measures

Where an application has been lodged after the date mentioned in the second paragraph of Article 49, the events that are likely to entail the responsibility of a Member State under this Regulation shall be taken into consideration, even if they precede that date, with the exception of the events mentioned in Article 13(2).

Article 42

Calculation of time limits

Any period of time prescribed in this Regulation shall be calculated as follows:

(a) where a period expressed in days, weeks or months is to be calculated from the moment at which an event occurs or an action takes place, the day during which that event occurs or that action takes place shall not be counted as falling within the period in question;

(b) a period expressed in weeks or months shall end with the expiry of whichever day in the last week or month is the same day of the week or falls on the same date as the day during which the event or action from which the period is to be calculated occurred or took place. If, in a period expressed in months, the day on which it should expire does not occur in the last month, the period shall end with the expiry of the last day of that month;

(c) time limits shall include Saturdays, Sundays and official holidays in any of the Member States concerned.

Article 43

Territorial scope

As far as the French Republic is concerned, this Regulation shall apply only to its European territory.

Article 44

Committee

The Commission shall be assisted by a committee. That committee shall be a committee within the meaning of Regulation (EU) No 182/2011.

Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.

Where the committee delivers no opinion, the Commission shall not adopt the draft implementing act and the third subparagraph of Article 5(4) of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.

Article 45

Exercise of the delegation

The power to adopt delegated acts is conferred on the Commission subject to the conditions laid down in this Article.

The power to adopt delegated acts referred to in Articles 8(5) and 16(3) shall be conferred on the Commission for a period of 5 years from the date of entry into force of this Regulation. The Commission shall draw up a report in respect of the delegation of power not later than nine months before the end of the 5-year period. The delegation of power shall be tacitly extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council opposes such extension not later than three months before the end of each period.

The delegation of power referred to in Articles 8(5) and 16(3) may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council. A decision to revoke shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect the day following the publication of the decision in the Official Journal of the European Union or at a later date specified therein. It shall not affect the validity of any delegated acts already in force.

As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.

A delegated act adopted pursuant to Articles 8(5) and 16(3) shall enter into force only if no objection has been expressed either by the European Parliament or the Council within a period of four months of notification of that act to the European Parliament and to the Council or if, before the expiry of that period, the European Parliament and the Council have both informed the Commission that they will not object. That period shall be extended by two months at the initiative of the European Parliament or of the Council.

Article 46

Monitoring and evaluation

By 21 July 2016, the Commission shall report to the European Parliament and to the Council on the application of this Regulation and, where appropriate, shall propose the necessary amendments. Member States shall forward to the Commission all information appropriate for the preparation of that report, at the latest six months before that time limit expires.

After having submitted that report, the Commission shall report to the European Parliament and to the Council on the application of this Regulation at the same time as it submits reports on the implementation of the Eurodac system provided for by Article 40 of Regulation (EU) No 603/2013.

Article 47

Statistics

In accordance with Article 4(4) of Regulation (EC) No 862/2007 of the European Parliament and of the Council of 11 July 2007 on Community statistics on migration and international protection[16] , Member States shall communicate to the Commission (Eurostat), statistics concerning the application of this Regulation and of Regulation (EC) No 1560/2003.

Article 48

Repeal

Regulation (EC) No 343/2003 is repealed.

Articles 11(1), 13, 14 and 17 of Regulation (EC) No 1560/2003 are repealed.

References to the repealed Regulation or Articles shall be construed as references to this Regulation and shall be read in accordance with the correlation table in Annex II.

Article 49

Entry into force and applicability

This Regulation shall enter into force on the twentieth day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.

It shall apply to applications for international protection lodged as from the first day of the sixth month following its entry into force and, from that date, it will apply to any request to take charge of or take back applicants, irrespective of the date on which the application was made. The Member State responsible for the examination of an application for international protection submitted before that date shall be determined in accordance with the criteria set out in Regulation (EC) No 343/2003.

References in this Regulation to Regulation (EU) No 603/2013, Directive 2013/32/EU and Directive 2013/33/EU shall be construed, until the dates of their application, as references to Regulation (EC) No 2725/2000[17] , Directive 2003/9/EC[18] and Directive 2005/85/EC[19] respectively.

This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in the Member States in accordance with the Treaties.

Done at Brussels, 26 June 2013.

For the European Parliament

For the Council

The President

The President

M. Schulz

A. Shatter

STATEMENT BY THE COUNCIL, THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COMMISSION

The Council and the European Parliament invite the Commission to consider, without prejudice to its right of initiative, a revision of Article 8(4) of the Recast of the Dublin Regulation once the Court of Justice rules on case C-648/11 MA and Others vs. Secretary of State for the Home Department and at the latest by the time limits set in Article 46 of the Dublin Regulation. The European Parliament and the Council will then both exercise their legislative competences, taking into account the best interests of the child.

The Commission, in a spirit of compromise and in order to ensure the immediate adoption of the proposal, accepts to consider this invitation, which it understands as being limited to these specific circumstances and not creating a precedent.

Europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 604/2013 av 26. juni 2013 om fastsettelse av kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs

Den europeiske unions tidende L 180 av 29.6.2013, s. 0031 – 0059

EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPEISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den europeiske unions virkemåte, særlig artikkel 78 nr. 2 bokstav e),

under henvisning til forslag fra Europakommisjonen,

under henvisning til uttalelse fra Den økonomiske og sosiale komité[20] ,

under henvisning til uttalelse fra Regionkomiteen[21] ,

etter den ordinære regelverksprosessen[22] , og

ut fra følgende betraktninger:

1) Det skal gjøres en rekke vesentlige endringer i rådsforordning (EF) nr. 343/2003 av 18. februar 2003 om fastsettelse av kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger[23] . Av klarhetshensyn bør direktivet omarbeides.

2) En felles asylpolitikk, herunder en felles europeisk asylordning (CEAS), er en av komponentene i Den europeiske unions mål om gradvis å opprette et område med frihet, sikkerhet og rettferdighet som er åpent for dem som, tvunget av omstendighetene, legitimt søker beskyttelse i Unionen.

3) På sitt særlige møte i Tampere 15. og 16. oktober 1999 oppnådde Det europeiske råd enighet om å arbeide for å opprette en felles europeisk asylordning som bygger på en fullstendig og altomfattende anvendelse av FN-konvensjonen av 28. juli 1951 om flyktningers stilling, supplert med New York-protokollen av 31. januar 1967 («Genève-konvensjonen»), for derved å sikre at ingen blir sendt tilbake til forfølgelse, altså at prinsippet om vern mot retur («non refoulement») opprettholdes. I så henseende, og uten at ansvarskriteriene fastsatt i denne forordning berøres, betraktes medlemsstatene, som alle etterlever prinsippet om vern mot retur, som trygge land for tredjelandsborgere.

4) I konklusjonene fra Tampere presiseres det også at den felles europeiske asylordning på kort sikt bør omfatte en klar og praktisk gjennomførbar metode for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad.

5) En slik metode bør baseres på kriterier som er objektive og rettferdige for både medlemsstatene og de berørte personer. Den bør særlig gjøre det mulig å raskt avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, for å sikre faktisk adgang til prosedyrene for innvilgelse av internasjonal beskyttelse, uten at det går på bekostning av målsettingen om rask behandling av søknader om internasjonal beskyttelse.

6) Den første fasen i opprettelsen av en felles europeisk asylordning som på lengre sikt bør lede til en felles prosedyre og en ensartet status som gjelder i hele Unionen, for personer som innvilges internasjonal beskyttelse, er nå fullført. På sitt møte 4. november 2004 vedtok Det europeiske råd Haag-programmet, som fastsatte målene som skal oppnås på området frihet, sikkerhet og rettferdighet i perioden 2005–2010. I denne forbindelse oppfordret Haag-programmet Europakommisjonen til å avslutte evalueringen av rettsaktene fra første fase og legge rettsakter og tiltak for annen fase fram for Europaparlamentet og Rådet med henblikk på vedtakelse innen 2010.

7) I Stockholm-programmet bekreftet Det europeiske råd sin forpliktelse til å nå målet om senest i 2012 å opprette et felles område for beskyttelse og solidaritet i henhold til artikkel 78 i traktaten om Den europeiske unions virkemåte (TEUV) for personer som innvilges internasjonal beskyttelse. Det understreket videre at Dublin-systemet fortsatt er en av hjørnesteinene i den felles europeiske asylordning, ettersom det klart fastlegger hvilken av medlemsstatene som er ansvarlig for behandlingen av søknader om internasjonal beskyttelse.

8) Ressursene ved Det europeiske støttekontor på asylfeltet (EASO), som ble opprettet ved europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 439/2010[24] , bør være tilgjengelige for å gi hensiktsmessig støtte til de relevante tjenester i medlemsstatene som har ansvaret for å gjennomføre denne forordning. Særlig bør EASO tilby solidaritetstiltak, som asylinnsatsreserven med asylstøttegrupper, for å bistå medlemsstater som står under særlig press, og der personer som søker om internasjonal beskyttelse («søkerne»), ikke kan nyte godt av tilfredsstillende standarder, særlig med hensyn til mottak og beskyttelse.

9) I lys av resultatene av evalueringene som er foretatt av gjennomføringen av rettsaktene fra første fase, er det på dette stadium hensiktsmessig å bekrefte prinsippene som ligger til grunn for forordning (EF) nr. 343/2003, og samtidig, i lys av erfaringene, gjøre de nødvendige forbedringer i Dublin-systemets effektivitet og i den beskyttelse søkerne gis innenfor rammen av nevnte system. Ettersom et velfungerende Dublin-system er av avgjørende betydning for den felles europeiske asylordning, bør dets prinsipper og virkemåte revideres, mens andre komponenter i den felles europeiske asylordning og Unionens solidaritetsverktøyer bygges opp. Det bør foretas en omfattende kvalitetskontroll i form av en kunnskapsbasert revisjon som omfatter Dublin-systemets juridiske, økonomiske og sosiale virkninger, herunder dets virkninger for de grunnleggende rettigheter.

10) For å sikre at alle som søker om eller har fått rett til internasjonal beskyttelse, behandles likt, og sikre samsvar med gjeldende EU-rett på asylområdet, særlig europaparlaments- og rådsdirektiv 2011/95/EU av 13. desember 2011 om fastsettelse av standarder for vilkår som tredjelandsborgere og statsløse må oppfylle for å ha rett til internasjonal beskyttelse, for en ensartet status for flyktninger og for personer som har rett til subsidiær beskyttelse, og for innholdet i den beskyttelse som innvilges[25] , omfatter denne forordnings virkeområde personer som søker om subsidiær beskyttelse og personer som har rett til subsidiær beskyttelse.

11) Europaparlaments- og rådsdirektiv 2013/33/EU av 26. juni 2013 om fastsettelse av standarder for mottak av personer som søker om internasjonal beskyttelse[26] bør få anvendelse på prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, som fastsatt i denne forordning, med forbehold for begrensningene med hensyn til anvendelsen av nevnte direktiv.

12) Europaparlaments- og rådsdirektiv 2013/32/EU av 26. juni 2013 om felles prosedyrer for innvilgelse og tilbaketrekking av internasjonal beskyttelse[27] bør også få anvendelse, uten at dette berører bestemmelsene om garantier for rett saksbehandling gitt i denne forordning, med forbehold for begrensningene med hensyn til anvendelsen av nevnte direktiv.

13) I samsvar med FNs konvensjon om barnets rettigheter fra 1989 og Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter bør barnets beste være et grunnleggende hensyn for medlemsstatene ved anvendelse av denne forordning. Ved vurdering av barnets beste bør medlemsstatene særlig ta behørig hensyn til den mindreåriges trivsel og sosiale utvikling, sikkerhets- og trygghetshensyn og den mindreåriges egen mening avhengig av vedkommendes alder og modenhet, herunder vedkommendes bakgrunn. Det bør videre fastsettes særlige garantier for rett saksbehandling for enslige mindreårige på grunn av deres særlige sårbarhet.

14) I samsvar med Den europeiske konvensjon om beskyttelse av menneskerettighetene og de grunnleggende friheter og Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter bør retten til respekt for familieliv være et grunnleggende hensyn for medlemsstatene ved anvendelse av denne forordning.

15) Ved å foreta en samlet behandling i én medlemsstat av søknader om internasjonal beskyttelse fra medlemmer av samme familie kan det sikres at søknadene behandles grundig, at vedtakene som gjøres på grunnlag av dem, er forenlige med hverandre, og at medlemmene av en familie ikke skilles fra hverandre.

16) For å sikre at prinsippet om familiens enhet og barnets beste respekteres til fulle, bør eksistensen av et avhengighetsforhold mellom en søker og vedkommendes barn, søsken eller foreldre som skyldes søkerens graviditet eller fødsel, helsetilstand eller høye alder, være et bindende ansvarskriterium. Når søkeren er en enslig mindreårig, bør tilstedeværelsen av et familiemedlem eller en slektning på en annen medlemsstats territorium som kan ta seg av vedkommende, også være et bindende ansvarskriterium.

17) Enhver medlemsstat bør kunne fravike ansvarskriteriene, særlig av humanitære og menneskelige hensyn, for å føre sammen familiemedlemmer, slektninger eller andre nærstående og behandle en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt til den eller til en annen medlemsstat, selv om slik behandling ikke er dens ansvar i henhold til de bindende kriteriene som er fastsatt i denne forordning.

18) Det bør gjennomføres et personlig intervju med søkeren for å gjøre det lettere å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse. Så snart søknaden om internasjonal beskyttelse er inngitt, bør søkeren informeres om anvendelsen av denne forordning og om muligheten for å legge fram opplysninger under intervjuet om familiemedlemmer, slektninger eller andre nærstående som oppholder seg i medlemsstatene, for å gjøre det lettere å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig.

19) For å sikre effektiv beskyttelse av de berørte personers rettigheter bør det fastsettes rettssikkerhetsgarantier og en rett til adgang til effektive rettsmidler i forbindelse med vedtak om overføring til den ansvarlige medlemsstat, særlig i samsvar med artikkel 47 i Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter. For å sikre etterlevelse av folkeretten bør effektive rettsmidler i forbindelse med slike vedtak omfatte undersøkelser både av anvendelsen av denne forordning og av den rettslige og faktiske situasjon i den medlemsstat søkeren overføres til.

20) Fengsling av søkere bør skje i samsvar med det underliggende prinsipp om at en person ikke bør holdes fengslet av den grunn alene at vedkommende søker internasjonal beskyttelse. Fengslingen bør være så kortvarig som mulig og bør være underlagt prinsippene om nødvendighet og forholdsmessighet. Særlig må fengslingen av søkere være i samsvar med Genève-konvensjonens artikkel 31. Prosedyrene fastsatt i denne forordning med hensyn til en person som holdes fengslet, bør anvendes som en prioritet, med kortest mulige frister. Når det gjelder de generelle garantiene som gjelder for fengsling og, der det er relevant, vilkårene for fengsling, bør medlemsstatene anvende bestemmelsene i direktiv 2013/33/EU på personer som holdes fengslet på grunnlag av denne forordning.

21) Mangler ved eller sammenbrudd i asylordninger, som et særlig press på ordningene ofte kan forverre eller bidra til, kan gjøre at en ordning som er opprettet i henhold til denne forordning ikke fungerer smidig, noe som kan medføre risiko for krenkelse av søkernes rettigheter som fastsatt i gjeldende EU-rett på asylområdet og i Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter, og krenkelse av andre internasjonale menneskerettigheter og flyktningers rettigheter.

22) Det bør etableres en prosess for tidlig varsling, beredskap og håndtering av kriser på asylområdet som kan forebygge forverring eller sammenbrudd av asylordninger, og der EASO spiller en sentral rolle ved å bruke sin myndighet i henhold til forordning (EU) nr. 439/2010 til å sikre et robust samarbeid innenfor rammen av denne forordning og utvikle gjensidig tillit mellom medlemsstatene med hensyn til asylpolitikken. En slik prosess bør sikre at Unionen varsles så raskt som mulig når det er bekymring for at ordningen som opprettes gjennom denne forordning, ikke lenger kan fungere smidig som følge av at asylordningen i en eller flere av medlemsstatene utsettes for særlig press og/eller på grunn av mangler ved asylordningen i en eller flere av medlemsstatene. En slik prosess ville gi Unionen mulighet til å fremme forebyggende tiltak på et tidlig stadium og vie slike situasjoner den nødvendige politiske oppmerksomhet. Solidaritet, som er et sentralt element i den felles europeiske asylordning, går hånd i hånd med gjensidig tillit. Ved å styrke den gjensidige tillit kan prosessen for tidlig varsling, beredskap og håndtering av kriser på asylområdet forbedre styringen av konkrete tiltak for reell og praktisk solidaritet overfor medlemsstatene for å bistå de berørte medlemsstater generelt og søkerne spesielt. I samsvar med artikkel 80 i TEUV bør EU-rettsakter, når det er nødvendig, inneholde egnede tiltak for å gjennomføre prinsippet om solidaritet, og prosessen bør ledsages av slike tiltak. Rådets konklusjoner av 8. mars 2012 om en felles ramme for reell og praktisk solidaritet overfor medlemsstater hvis asylordninger er utsatt for særlig press, blant annet på grunn av blandede migrasjonsstrømmer, er en «verktøykasse» for både eksisterende og potensielle nye tiltak som det bør tas hensyn til innenfor rammen av ordningen for tidlig varsling, beredskap og krisehåndtering.

23) Medlemsstatene bør samarbeide med EASO om å samle inn opplysninger om medlemsstatenes evne til å håndtere et særlig press på deres asyl- og mottaksordninger, særlig innenfor rammen av anvendelsen av denne forordning. EASO bør regelmessig avlegge rapport om opplysningene som er samlet inn i samsvar med forordning (EU) nr. 439/2010.

24) I samsvar med kommisjonsforordning (EF) nr. 1560/2003[28] kan overføringer til den medlemsstat som er ansvarlig for å behandle en søknad om internasjonal beskyttelse, gjennomføres på frivillig grunnlag gjennom kontrollert utreise eller med ledsagelse. Medlemsstatene bør fremme frivillige overføringer ved å gi søkeren tilstrekkelig informasjon og bør sikre at kontrollerte overføringer og overføringer med ledsagelse gjennomføres på en human måte som fullt ut respekterer de grunnleggende rettigheter og menneskeverdet samt barnets beste og tar størst mulig hensyn til utviklingen i relevant rettspraksis, særlig når det gjelder overføringer av humanitære grunner.

25) Den gradvise innføringen av et område uten indre grenser der fri bevegelighet for personer er garantert i samsvar med TEUV, og innføringen av en EU-politikk for vilkårene for tredjelandsborgeres innreise og opphold, med felles innsats for å kontrollere de ytre grenser, gjør det nødvendig å finne en balanse mellom ansvarskriteriene i en solidarisk ånd.

26) Europaparlaments- og rådsdirektiv 95/46/EF av 24. oktober 1995 om beskyttelse av fysiske personer i forbindelse med behandling av personopplysninger og om fri utveksling av slike opplysninger[29] får anvendelse på medlemsstatenes behandling av personopplysninger i henhold til denne forordning.

27) Utveksling av en søkers personopplysninger, herunder følsomme opplysninger om vedkommendes helsetilstand, før en overføring vil sikre at de kompetente asylmyndigheter kan yte søkerne hensiktsmessig bistand og sikre kontinuitet i beskyttelsen og rettighetene som gis. Det bør fastsettes særlige bestemmelser for å sikre at opplysninger om søkere som befinner seg i denne situasjonen, blir beskyttet i samsvar med direktiv 95/46/EF.

28) Anvendelsen av denne forordning kan lettes og gjøres mer effektiv gjennom bilaterale avtaler mellom medlemsstatene med henblikk på å forbedre kommunikasjonen mellom kompetente myndigheter, korte ned behandlingsfristene, forenkle behandlingen av anmodninger om overtakelse eller tilbaketakelse og fastsette prosedyrer for gjennomføring av overføringer.

29) Det bør sikres sammenheng mellom bestemmelsene om ansvarlig medlemsstat i forordning (EF) nr. 343/2003 og bestemmelsene i denne forordning. Tilsvarende bør det sikres samsvar mellom denne forordning og europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 603/2013 av 26. juni 2013 om opprettelse av «Eurodac» for sammenligning av fingeravtrykk med henblikk på effektiv anvendelse av forordning (EU) nr. 604/2013 om fastsettelse av kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs, og om medlemsstatenes rettshåndhevende myndigheters og Europols adgang til å anmode om sammenligning med Eurodac-data med henblikk på rettshåndhevelse[30] .

30) Eurodac-systemet, som ble opprettet ved forordning (EU) nr. 603/2013, bør lette anvendelsen av denne forordning.

31) Visuminformasjonssystemet, som ble opprettet ved europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 767/2008 av 9. juli 2008 om visuminformasjonssystemet (VIS) og utveksling av opplysninger mellom medlemsstatene om visum for kortvarig opphold[31] , og særlig gjennomføringen av artikkel 21 og 22 i nevnte forordning, bør lette anvendelsen av denne forordning.

32) Når det gjelder behandlingen av personer som omfattes av denne forordnings virkeområde, er medlemsstatene bundet av sine forpliktelser i henhold til folkerettslige instrumenter, herunder relevant rettspraksis fra Den europeiske menneskerettighetsdomstol.

33) For å sikre ensartede vilkår for gjennomføringen av denne forordning bør Kommisjonen tildeles gjennomføringsmyndighet. Denne myndighet bør utøves i samsvar med europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 182/2011 av 16. februar 2011 om fastsettelse av allmenne regler og prinsipper for medlemsstatenes kontroll med Kommisjonens utøvelse av gjennomføringsmyndighet[32] .

34) Prosedyren med undersøkelseskomité bør anvendes i forbindelse med vedtakelsen av en felles brosjyre om Dublin/Eurodac og en særskilt brosjyre for enslige mindreårige, et standardskjema for utveksling av relevante opplysninger om enslige mindreårige, ensartede vilkår for tilgang til og utveksling av opplysninger om mindreårige og forsørgede personer, ensartede vilkår for utarbeidelse og framsetting av anmodninger om overtakelse og tilbaketakelse, to lister over relevante beviselementer og indisier og den periodiske revisjonen av disse, et passerbrev, ensartede vilkår for tilgang til og utveksling av opplysninger om overføringer, et standardskjema for utveksling av opplysninger forut for en overføring, en felles helseattest, ensartede vilkår og praktiske ordninger for utveksling av en persons helseopplysninger forut for en overføring, og sikre elektroniske kanaler for oversending av anmodninger.

35) For å fastsette utfyllende bestemmelser bør myndigheten til å vedta rettsakter delegeres til Kommisjonen i samsvar med artikkel 290 i TEUV når det gjelder identifikasjon av en enslig mindreårigs familiemedlemmer, søsken eller slektninger, kriteriene for å fastslå om det foreligger en dokumentert familiemessig tilknytning, kriteriene for vurdering av en slektnings evne til å ta seg av en enslig mindreårig, herunder i tilfeller der den enslige mindreåriges familiemedlemmer, søsken eller slektninger oppholder seg i mer enn én medlemsstat, hvilke elementer som skal tas hensyn til ved vurdering av et avhengighetsforhold, kriteriene for vurdering av en persons evne til å ta seg av en forsørget person, og hvilke elementer som skal tas hensyn til ved vurdering av om det i et vesentlig tidsrom er umulig for en person å reise. Når Kommisjonen utøver sin myndighet til å vedta delegerte rettsakter, skal den ikke gå lenger enn det som er til barnets beste i henhold til artikkel 6 nr. 3 i denne forordning. Det er av særlig betydning at Kommisjonen under sine forberedelser gjennomfører hensiktsmessige samråd, herunder på ekspertnivå. Når Kommisjonen forbereder og utarbeider delegerte rettsakter, bør den sørge for samtidig oversending av relevante dokumenter på hensiktsmessig måte og i god tid til Europaparlamentet og Rådet.

36) Ved anvendelse av denne forordning, herunder ved utarbeiding av delegerte rettsakter, bør Kommisjonen blant annet samrå seg med eksperter fra alle relevante nasjonale myndigheter.

37) Nærmere regler om anvendelsen av forordning (EF) nr. 343/2003 er fastsatt i forordning (EF) nr. 1560/2003. Visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 1560/2003 bør innarbeides i denne forordning, enten av klarhetshensyn eller fordi de kan tjene et generelt formål. Særlig er det viktig, både for medlemsstatene og for de berørte søkere, at det finnes en generell ordning som gjør det mulig å finne en løsning i tilfeller der medlemsstatene er uenige om anvendelsen av en bestemmelse i denne forordning. Derfor bør ordningen for løsning av tvister vedrørende den humanitære klausul, som er fastsatt i forordning (EF) nr. 1560/2003, innarbeides i denne forordning og dens virkeområde utvides til hele denne forordning.

38) En effektiv overvåking av anvendelsen av denne forordning forutsetter at den evalueres med jevne mellomrom.

39) Denne forordning overholder de grunnleggende rettigheter og prinsippene som anerkjennes særlig i Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter. Denne forordning søker særlig å sikre at retten til asyl som garanteres i paktens artikkel 18 og rettighetene som anerkjennes i dens artikkel 1, 4, 7, 24 og 47, overholdes til fulle. Denne forordning bør derfor gis tilsvarende anvendelse.

40) Ettersom målet for denne forordning, nemlig å fastsette kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs, ikke i tilstrekkelig grad kan nås av medlemsstatene og derfor, på grunn av denne forordnings omfang og virkninger, bedre kan nås på unionsplan, kan Unionen vedta tiltak i samsvar med nærhetsprinsippet som fastsatt i artikkel 5 i traktaten om Den europeiske union (TEU). I samsvar med forholdsmessighetsprinsippet fastsatt i nevnte artikkel går denne forordning ikke lenger enn det som er nødvendig for å nå dette målet.

41) I samsvar med artikkel 3 og artikkel 4a nr. 1 i protokoll nr. 21 om Det forente kongerikes og Irlands holdning med hensyn til området frihet, sikkerhet og rettferdighet vedlagt TEU og TEUV, har disse medlemsstater meddelt sitt ønske om å delta i vedtakelsen og anvendelsen av denne forordning.

42) I samsvar med artikkel 1 og 2 i protokoll nr. 22 om Danmarks holdning vedlagt TEU og TEUV, deltar Danmark ikke i vedtakelsen av denne forordning, og forordningen er ikke bindende for og får ikke anvendelse i Danmark —

VEDTATT DENNE FORORDNING:

Kapittel I

Formål og definisjoner

Artikkel 1

Formål

Denne forordning fastsetter kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs («den ansvarlige medlemsstat»).

Artikkel 2

Definisjoner

I denne forordning menes med

a) «tredjelandsborger» enhver person som ikke er unionsborger i henhold til artikkel 20 nr. 1 i TEUV, og som ikke er borger av en stat som deltar i denne forordning i henhold til en avtale med Den europeiske union,

b) «søknad om internasjonal beskyttelse» en søknad om internasjonal beskyttelse som definert i artikkel 2 bokstav h) i direktiv 2011/95/EU,

c) «søker» en tredjelandsborger som har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse som ennå ikke er endelig avgjort,

d) «behandling av en søknad om internasjonal beskyttelse» enhver behandling av eller ethvert vedtak eller enhver dom avsagt i forbindelse med en søknad om internasjonal beskyttelse i samsvar med direktiv 2013/32/EU og direktiv 2011/95/EU av de kompetente myndigheter i samsvar med nasjonal rett, med unntak av prosedyrene for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig etter denne forordning,

e) «tilbaketrekking av en søknad om internasjonal beskyttelse» de handlinger hvorved søkeren uttrykkelig eller stilltiende avslutter prosedyrene som ble innledet med inngivelsen av vedkommendes søknad om internasjonal beskyttelse, i samsvar med direktiv 2013/32/EU,

f) «person med rett til internasjonal beskyttelse» en tredjelandsborger eller statsløs som har fått innvilget internasjonal beskyttelse som definert i artikkel 2 bokstav a) i direktiv 2011/95/EU,

g) «familiemedlemmer», forutsatt at familien allerede eksisterte i hjemlandet, følgende medlemmer av søkerens familie som oppholder seg på medlemsstatenes territorium:

søkerens ektefelle eller ugifte partner i et stabilt forhold når den berørte medlemsstats lovgivning eller sedvane behandler ugifte par på tilsvarende måte som ektepar i henhold til statens utlendingslov,

mindreårige barn av par nevnt i første strekpunkt eller av søkeren, forutsatt at de er ugifte og uten hensyn til om de er født i eller utenfor ekteskap eller etter nasjonal rett er adoptert,

dersom søkeren er en ugift mindreårig, faren, moren eller en annen voksen som er ansvarlig for søkeren i henhold til lovgivning eller sedvane i medlemsstaten der den voksne oppholder seg,

dersom personen med rett til internasjonal beskyttelse er en ugift mindreårig, faren, moren eller en annen voksen som er ansvarlig for ham eller henne i henhold til lovgivning eller sedvane i medlemsstaten der personen med rett til internasjonal beskyttelse oppholder seg,

h) «slektning» søkerens voksne tante eller onkel eller besteforelder som oppholder seg på territoriet til en medlemsstat, uten hensyn til om søkeren er født i eller utenfor ekteskap eller etter nasjonal rett er adoptert,

i) «mindreårig» en tredjelandsborger eller statsløs som er under 18 år,

j) «enslig mindreårig» en mindreårig som ankommer medlemsstatenes territorium uten følge av en voksen person som er ansvarlig for ham eller henne i henhold til den berørte medlemsstats lovgivning eller sedvane, og så lenge han eller hun ikke faktisk tas hånd om av en slik person; uttrykket omfatter mindreårige som blir alene etter innreise på medlemsstatenes territorium,

k) «representant» en person eller organisasjon som de kompetente myndigheter har utpekt til å bistå og representere en enslig mindreårig i forbindelse med prosedyrene fastsatt i denne forordning, med henblikk på å sikre barnets beste og utøve rettslige handleevne på vegne av den mindreårige når det er nødvendig. Når en organisasjon blir utpekt som representant, skal denne utpeke en person som er ansvarlig for å utføre organisasjonens plikter med hensyn til den mindreårige, i samsvar med denne forordning,

l) «oppholdsdokument» enhver tillatelse utstedt av en medlemsstats myndigheter som gir en tredjelandsborger eller statsløs rett til å oppholde seg på dens territorium, herunder dokumenter som bekrefter retten til opphold på territoriet i henhold til midlertidige beskyttelsesordninger eller til det ikke lenger er noe til hinder for at et vedtak om uttransportering kan iverksettes, med unntak av visum og tillatelser til å oppholde seg i landet som er utstedt i løpet av det tidsrom som kreves for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig i henhold til denne forordning, eller under behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse eller en søknad om oppholdstillatelse,

m) «visum» tillatelse eller vedtak i en medlemsstat som kreves ved transitt eller innreise med henblikk på et planlagt opphold i vedkommende medlemsstat eller i flere medlemsstater. Typen visum bestemmes i samsvar med følgende definisjoner:

med «visum for langtidsopphold» menes en tillatelse eller et vedtak i en medlemsstat som kreves i henhold til nasjonal lovgivning eller unionsretten ved innreise med henblikk på et planlagt opphold i vedkommende medlemsstat av mer enn tre måneders varighet,

med «visum for korttidsopphold» menes en tillatelse eller et vedtak i en medlemsstat som kreves ved transitt gjennom eller et planlagt opphold i vedkommende medlemsstat eller i flere medlemsstater av en varighet på høyst tre måneder i en seksmånedersperiode som begynner på datoen for første gangs innreise på medlemsstatenes territorium,

med «lufthavntransittvisum» menes et visum som er gyldig for transitt gjennom de internasjonale transittområdene på en eller flere lufthavner i medlemsstatene,

n) «fare for unndragelse» tilstedeværelsen i en konkret sak av forhold som basert på objektive kriterier fastlagt ved lov, gir grunn til å tro at en søker eller en tredjelandsborger eller statsløs som er gjenstand for en prosedyre for overføring, kan komme til å unndra seg.

Kapittel II

Allmenne prinsipper og garantier

Artikkel 3

Adgang til prosedyren for behandling av en søknad om internasjonal beskyttelse

Medlemsstatene skal behandle enhver søknad om internasjonal beskyttelse som inngis av en tredjelandsborger eller statsløs på territoriet til en av dem, herunder ved grensen eller i transittområder. Søknaden skal behandles av en enkelt medlemsstat, som skal være den medlemsstat som etter kriteriene fastsatt i kapittel III er ansvarlig.

Når det ikke er mulig å utpeke noen ansvarlig medlemsstat på grunnlag av kriteriene fastsatt i denne forordning, skal den medlemsstat der søknaden om internasjonal beskyttelse først ble inngitt, være ansvarlig for å behandle den.

Når det ikke er mulig å overføre en søker til den medlemsstat som opprinnelig ble utpekt som ansvarlig, fordi det er vesentlige grunner til å tro at det finnes systemfeil ved asylprosedyren og mottaksforholdene for søkere i nevnte medlemsstat som medfører en risiko for umenneskelig eller nedverdigende behandling som definert i artikkel 4 i Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter, skal den medlemsstat som gjennomfører prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, fortsette med å undersøke kriteriene i kapittel III for å fastslå om en annen medlemsstat kan utpekes som ansvarlig.

Dersom overføringen ikke kan foretas i henhold til dette nummer til noen medlemsstat utpekt på grunnlag av kriteriene i kapittel III, eller til den medlemsstat der søknaden først ble inngitt, skal den medlemsstat som gjennomfører prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, bli den ansvarlige medlemsstat.

Enhver medlemsstat skal beholde retten til å sende en søker til et trygt tredjeland, med forbehold for reglene og garantiene fastsatt i direktiv 2013/32/EU.

Artikkel 4

Rett til informasjon

Så snart en søknad om internasjonal beskyttelse er inngitt i en medlemsstat i henhold til artikkel 20 nr. 2, skal de kompetente myndigheter i medlemsstaten underrette søkeren om anvendelsen av denne forordning, og særlig om

a) formålene med denne forordning og konsekvensene av å inngi en ny søknad i en annen medlemsstat samt konsekvensene av å flytte fra en medlemsstat til en annen mens vurderingen av hvilken medlemsstat som er ansvarlig i henhold til denne forordning pågår og søknaden om internasjonal beskyttelse behandles,

b) kriteriene for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, hierarkiet mellom kriteriene i de ulike trinnene i prosedyren og deres varighet, samt det faktum at når en søknad om internasjonal beskyttelse inngis i en medlemsstat, kan dette medføre at denne medlemsstat blir ansvarlig i henhold til denne forordning, selv når et slikt ansvar ikke følger av nevnte kriterier,

c) det personlige intervjuet nevnt i artikkel 5, og muligheten til å gi opplysninger om at familiemedlemmer, slektninger eller andre nærstående oppholder seg i medlemsstatene, herunder på hvilken måte søkeren kan gi slike opplysninger,

d) muligheten til å påklage et vedtak om overføring og, der det er relevant, anmode om utsettelse av overføringen,

e) det faktum at de kompetente myndigheter i medlemsstatene kan utveksle opplysninger om ham eller henne utelukkende med henblikk på å oppfylle sine forpliktelser i henhold til denne forordning,

f) at han eller hun har rett til å få innsyn i opplysninger om seg selv og kreve at slike opplysninger rettes hvis de er uriktige og slettes hvis de er ulovlig behandlet, samt prosedyrene for utøvelse av disse rettighetene, herunder kontaktopplysninger til myndighetene nevnt i artikkel 35, og til den nasjonale personvernmyndighet som har ansvar for å behandle klager som gjelder vern av personopplysninger.

Informasjonen nevnt i nr. 1 skal gis skriftlig på et språk som søkeren forstår eller som det med rimelighet kan forventes at han eller hun forstår. For dette formål skal medlemsstatene benytte den felles brosjyren som er utarbeidet i henhold til nr. 3.

Når det er nødvendig for å sikre at søkeren forstår opplysningene korrekt, skal de også gis muntlig, for eksempel under det personlige intervjuet som nevnt i artikkel 5.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter utarbeide en felles brosjyre samt en særskilt brosjyre for enslige mindreårige, som minst skal inneholde informasjonen omhandlet i nr. 1. Denne felles brosjyren skal også inneholde opplysninger vedrørende anvendelsen av forordning (EU) nr. 603/2013 og særlig for hvilket formål en søkers opplysninger kan behandles i Eurodac. Den felles brosjyren skal utarbeides på en slik måte at det er mulig for medlemsstatene å supplere den med ytterligere opplysninger som er spesifikke for den enkelte medlemsstat. Gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2 i denne forordning.

Artikkel 5

Personlig intervju

1. For å gjøre det lettere å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, skal den medlemsstat som gjennomfører prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, gjennomføre et personlig intervju med søkeren. Intervjuet skal også sikre at informasjonen som gis til søkeren i samsvar med artikkel 4, blir korrekt forstått.

2. Det er ikke nødvendig å gjennomføre det personlige intervjuet dersom

a) søkeren har unndratt seg, eller

b) søkeren etter å ha mottatt informasjonen nevnt i artikkel 4 allerede på annen måte har gitt de opplysninger som er relevante for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig. En medlemsstat som unnlater å gjennomføre intervjuet, skal gi søkeren mulighet til å legge fram alle ytterligere opplysninger som er relevante for å treffe en korrekt beslutning med hensyn til hvilken medlemsstat som er ansvarlig, før det gjøres vedtak om å overføre søkeren til den ansvarlige medlemsstat i henhold til artikkel 26 nr. 1.

3. Det personlige intervjuet skal gjennomføres innen rimelig tid og under alle omstendigheter før det gjøres vedtak om å overføre søkeren til den ansvarlige medlemsstat i henhold til artikkel 26 nr. 1.

4. Det personlige intervjuet skal gjennomføres på et språk som søkeren forstår eller som det med rimelighet kan forventes at han eller hun forstår, og som vedkommende kan kommunisere på. Når det er nødvendig, skal medlemsstatene benytte en tolk som kan sikre tilfredsstillende kommunikasjon mellom søkeren og personen som foretar det personlige intervjuet.

5. Det personlige intervjuet skal gjennomføres under forhold som sikrer tilstrekkelig fortrolighet. Det skal foretas av en person som er kvalifisert i henhold til nasjonal lovgivning.

6. Medlemsstaten som gjennomfører det personlige intervjuet, skal utarbeide et skriftlig sammendrag av det, som minst skal inneholde de viktigste opplysningene søkeren har gitt under intervjuet. Dette sammendraget kan enten være i form av en rapport eller et standardskjema. Medlemsstaten skal sørge for at søkeren og/eller den juridiske rådgiveren eller en annen rådgiver som representerer søkeren, får tilgang til sammendraget i god tid.

Artikkel 6

Garantier for mindreårige

1. Barnets beste skal være et grunnleggende hensyn for medlemsstatene i alle prosedyrer som er fastsatt i denne forordning.

2. Medlemsstatene skal sikre at en representant representerer og/eller bistår en enslig mindreårig i forbindelse med alle prosedyrer som er fastsatt i denne forordning. Representantene skal ha de kvalifikasjoner og den sakkunnskap som er nødvendig for å sikre at det blir tatt hensyn til den mindreåriges beste under de prosedyrer som gjennomføres i henhold til denne forordning. En slik representant skal ha tilgang til innholdet i de relevante dokumenter i søkerens saksmappe, herunder den særskilte brosjyren for enslige mindreårige.

Dette nummer skal ikke berøre de relevante bestemmelsene i artikkel 25 i direktiv 2013/32/EU.

3. I vurderingen av barnets beste skal medlemsstatene samarbeide tett med hverandre og skal særlig ta behørig hensyn til følgende faktorer:

a) mulighetene for familiegjenforening,

b) den mindreåriges trivsel og sosiale utvikling,

c) sikkerhetshensyn, særlig dersom det er en risiko for at barnet er offer for menneskehandel,

d) den mindreåriges egen mening avhengig av vedkommendes alder og modenhet.

4. Ved anvendelse av artikkel 8 skal den medlemsstat der den enslige mindreårige har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse, raskest mulig iverksette hensiktsmessige tiltak for å identifisere den enslige mindreåriges familiemedlemmer, søsken eller slektninger på medlemsstatenes territorium, samtidig som den ivaretar barnets beste.

Med henblikk på dette kan den berørte medlemsstat søke bistand fra internasjonale eller andre relevante organisasjoner og legge til rette for at den mindreårige kan få adgang til disse organisasjonenes sporingstjenester.

Personalet hos de kompetente myndigheter som er nevnt i artikkel 35, og som behandler anmodninger som gjelder enslige mindreårige, skal ha fått og fortsette å få hensiktsmessig opplæring om mindreåriges særlige behov.

5. For å gjøre det lettere å iverksette hensiktsmessige tiltak for å identifisere den enslige mindreåriges familiemedlemmer, søsken eller slektninger som oppholder seg på en annen medlemsstats territorium, i samsvar med nr. 4, skal Kommisjonen vedta gjennomføringsrettsakter, herunder et standardskjema for utveksling av relevante opplysninger mellom medlemsstatene. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Kapittel III

Kriterier for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig

Artikkel 7

Kriterienes hierarki

1. Kriteriene for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, skal anvendes i den rekkefølge de er angitt i dette kapittel.

2. Avgjørelsen om hvilken medlemsstat som er ansvarlig i henhold til kriteriene i dette kapittel, skal treffes på grunnlag av situasjonen på tidspunktet da søkeren for første gang innga en søknad om internasjonal beskyttelse i en medlemsstat.

3. Ved anvendelsen av kriteriene i artikkel 8, 10 og 16 skal medlemsstatene ta hensyn til alle tilgjengelige beviser vedrørende tilstedeværelsen av familiemedlemmer, slektninger eller andre nærstående på en medlemsstats territorium, forutsatt at slike beviser legges fram før en annen medlemsstat har akseptert anmodningen om å overta eller ta tilbake ansvaret for vedkommende, i henhold til henholdsvis artikkel 22 og 25, og forutsatt at det ennå ikke er truffet en første realitetsavgjørelse om søkerens tidligere søknader om internasjonal beskyttelse.

Artikkel 8

Mindreårige

1. Når søkeren er en enslig mindreårig, skal den medlemsstat der et medlem av den mindreåriges familie eller en av hans eller hennes søsken lovlig oppholder seg, være den ansvarlige medlemsstat, forutsatt at dette er til den mindreåriges beste. Når søkeren er en gift mindreårig hvis ektefelle ikke oppholder seg lovlig på medlemsstatenes territorium, skal den medlemsstat der den mindreåriges far, mor eller en annen voksen som er ansvarlig for vedkommende i henhold til lovgivning eller sedvane i medlemsstaten, eller en av vedkommendes søsken, lovlig oppholder seg, være den ansvarlige medlemsstat.

2. Når søkeren er en enslig mindreårig som har en slektning som oppholder seg lovlig i en annen medlemsstat, og det på grunnlag av en individuell vurdering er fastslått at slektningen kan ta seg av vedkommende, skal den berørte medlemsstat føre den mindreårige sammen med vedkommendes slektning og være den ansvarlige medlemsstat, forutsatt at dette er til den mindreåriges beste.

3. Når familiemedlemmer, søsken eller slektninger som nevnt i nr. 1 og 2, oppholder seg i mer enn én medlemsstat, skal avgjørelsen om hvilken medlemsstat som er ansvarlig, treffes på grunnlag av hva som er til den enslige mindreåriges beste.

4. Finnes det ingen familiemedlemmer, søsken eller slektninger som nevnt i nr. 1 og 2, skal den medlemsstat der den enslige mindreårige har inngitt sin søknad om internasjonal beskyttelse, være den ansvarlige medlemsstat, forutsatt at dette er til den mindreåriges beste.

5. Kommisjonen skal ha myndighet til å vedta delegerte rettsakter i samsvar med artikkel 45 med hensyn til identifikasjon av den enslige mindreåriges familiemedlemmer, søsken eller slektninger, kriteriene for å fastslå om det foreligger en dokumentert familiemessig tilknytning, kriteriene for vurdering av en slektnings evne til å ta seg av den enslige mindreårige, også når den enslige mindreåriges familiemedlemmer, søsken eller slektninger oppholder seg i mer enn én medlemsstat. Når Kommisjonen utøver sin myndighet til å vedta delegerte rettsakter, skal den ikke gå lenger enn det som er til barnets beste i henhold til artikkel 6 nr. 3.

6. Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter fastsette ensartede vilkår for samråd og utveksling av opplysninger mellom medlemsstatene. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Artikkel 9

Familiemedlemmer med rett til internasjonal beskyttelse

Når søkeren, uavhengig av om familien opprinnelig var stiftet i hjemlandet, har et familiemedlem som i egenskap av å være en person med rett til internasjonal beskyttelse har fått tillatelse til å oppholde seg i en medlemsstat, skal denne medlemsstat være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse, forutsatt at de berørte personer skriftlig har uttrykt ønske om dette.

Artikkel 10

Familiemedlemmer som har søkt om internasjonal beskyttelse

Dersom søkeren har et familiemedlem i en medlemsstat og det ennå ikke er truffet en første realitetsavgjørelse om dette familiemedlemmets søknad om internasjonal beskyttelse, skal nevnte medlemsstat være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse, forutsatt at de berørte personer skriftlig har uttrykt ønske om dette.

Artikkel 11

Familieprosedyre

Dersom flere medlemmer av en familie og/eller mindreårige ugifte søsken inngir søknader om internasjonal beskyttelse i samme medlemsstat samtidig eller på datoer som er tilstrekkelig nær i tid til at det kan gjennomføres en felles prosedyre for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, og dersom anvendelsen av kriteriene i denne forordning ville føre til at de ble skilt fra hverandre, skal avgjørelsen om hvilken medlemsstat som er ansvarlig, treffes på grunnlag av følgende bestemmelser:

a) Ansvaret for behandlingen av søknadene om internasjonal beskyttelse til samtlige familiemedlemmer og/eller mindreårige ugifte søsken skal påhvile den medlemsstat som etter kriteriene er ansvarlig for det største antallet av dem.

b) Dersom denne løsningen ikke er mulig, skal ansvaret påhvile den medlemsstat som etter kriteriene er ansvarlig for behandlingen av søknaden til den eldste av dem.

Artikkel 12

Utstedelse av oppholdsdokumenter eller visum

Når søkeren er i besittelse av et gyldig oppholdsdokument, er den medlemsstat som har utstedt dokumentet, ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse.

Når søkeren er i besittelse av et gyldig visum, skal den medlemsstat som har utstedt visumet, være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse, med mindre visumet ble utstedt på vegne av en annen medlemsstat i henhold til en representasjonsavtale som nevnt i artikkel 8 i europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 810/2009 om innføring av fellesskapsregler for visum[33] . I så tilfelle skal sistnevnte medlemsstat være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse.

Når søkeren er i besittelse av flere gyldige oppholdsdokumenter eller visa som er utstedt av forskjellige medlemsstater, er medlemsstatene i følgende rekkefølge ansvarlige for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse:

a) den medlemsstat som har utstedt oppholdsdokumentet som gir rett til lengst opphold, eller den medlemsstat som har utstedt oppholdsdokumentet som utløper senest, når varigheten er den samme,

b) den medlemsstat som har utstedt det visum som utløper senest, når det dreier seg om visa av samme type,

c) den medlemsstat som har utstedt visumet med lengst varighet, når visaene er av forskjellig type, eller den medlemsstat som har utstedt det visum som utløper senest, når varigheten er den samme.

Når søkeren er i besittelse bare av et eller flere oppholdsdokumenter som utløp for mindre enn to år siden, eller et eller flere visa som utløp for mindre enn seks måneder siden, og som faktisk har gjort ham eller henne i stand til å reise inn på en medlemsstats territorium, får nr. 1, 2 og 3 anvendelse så lenge søkeren ikke har forlatt medlemsstatenes territorium.

Når søkeren er i besittelse av et eller flere oppholdsdokumenter som utløp for mer enn to år siden, eller et eller flere visa som utløp for mer enn seks måneder siden, og som faktisk har gjort ham eller henne i stand til å reise inn på en medlemsstats territorium, og vedkommende ikke har forlatt medlemsstatenes territorium, skal den medlemsstat der søknaden om internasjonal beskyttelse ble inngitt, være ansvarlig.

Det forhold at oppholdsdokumentet eller visumet ble utstedt på grunnlag av en falsk eller påtatt identitet eller etter framlegging av forfalskede, falske eller ugyldige dokumenter, skal ikke være til hinder for at ansvaret legges til den medlemsstat som har utstedt oppholdsdokumentet eller visumet. Den medlemsstat som har utstedt oppholdsdokumentet eller visumet, skal imidlertid ikke være ansvarlig dersom den kan godtgjøre at det ble begått bedrageri etter at dokumentet eller visumet var utstedt.

Artikkel 13

Innreise og/eller opphold

Når det på grunnlag av bevis eller indisier som beskrevet i de to listene nevnt i artikkel 22 nr. 3 i denne forordning, herunder opplysningene nevnt i forordning (EF) nr. 603/2013, er fastslått at en søker ulovlig har krysset grensen land-, sjø- eller luftveien fra et tredjeland til en medlemsstat, skal den medlemsstat der innreisen fant sted, være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse. Dette ansvar skal opphøre tolv måneder etter den dato da den ulovlige grensepasseringen fant sted.

Når en medlemsstat ikke kan eller ikke lenger kan holdes ansvarlig i henhold til nr. 1, og når det på grunnlag av bevis eller indisier som beskrevet i de to listene nevnt i artikkel 22 nr. 3, er fastslått at en søker som har reist ulovlig inn på medlemsstatenes territorium, eller der omstendighetene rundt søkerens innreise ikke kan fastslås, allerede har oppholdt seg i en medlemsstat sammenhengende i minst fem måneder før søknaden om internasjonal beskyttelse ble inngitt, skal denne medlemsstat være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse.

Dersom søkeren har oppholdt seg i tidsrom på minst fem måneder i flere medlemsstater, skal den medlemsstat der dette senest har funnet sted, være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse.

Artikkel 14

Innreise etter fritak for visumplikt

Dersom en tredjelandsborger eller statsløs reiser inn på en medlemsstats territorium der han eller hun er fritatt for visumplikt, skal denne medlemsstat være ansvarlig for behandlingen av hans eller hennes søknad om internasjonal beskyttelse.

Prinsippet i nr. 1 skal ikke få anvendelse dersom tredjelandsborgeren eller den statsløse inngir sin søknad om internasjonal beskyttelse i en annen medlemsstat der han eller hun også er fritatt for visumplikt ved innreise. I så tilfelle skal sistnevnte medlemsstat være ansvarlig for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse.

Artikkel 15

Inngivelse av søknad i et internasjonalt transittområde i en lufthavn

Dersom en søknad om internasjonal beskyttelse inngis i et internasjonalt transittområde i en lufthavn i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs, skal denne medlemsstat være ansvarlig for behandlingen av søknaden.

Kapittel IV

Forsørgede personer og skjønnsbestemmelser

Artikkel 16

Forsørgede personer

Når søkeren på grunn av graviditet, et nyfødt barn, alvorlig sykdom, alvorlig funksjonshemning eller høy alder er avhengig av hjelp fra barn, bror, søster eller forelder som har lovlig opphold i en av medlemsstatene, eller når søkerens barn, bror, søster eller forelder som har lovlig opphold i en av medlemsstatene, er avhengig av hjelp fra søkeren, skal medlemsstatene normalt holde eller føre søkeren sammen med barnet, søsteren, broren eller forelderen, under forutsetning av at familiebånd fantes i hjemlandet, at barnet, søsteren, broren eller forelderen eller søkeren er i stand til å ta seg av den forsørgede personen, og at de berørte skriftlig har uttrykt ønske om dette.

Når barnet, broren, søsteren eller forelderen nevnt i nr. 1 har lovlig opphold i en annen medlemsstat enn den der søkeren oppholder seg, skal den ansvarlige medlemsstat være den der barnet, broren, søsteren eller forelderen har lovlig opphold, med mindre søkerens helsetilstand i et vesentlig tidsrom gjør det umulig for vedkommende å reise til denne medlemsstaten. I så tilfelle skal den ansvarlige medlemsstat være den medlemsstat der søkeren oppholder seg. Nevnte medlemsstat skal ikke være forpliktet til å bringe søkerens barn, bror, søster eller forelder til sitt territorium.

Kommisjonen skal ha myndighet til å vedta delegerte rettsakter i samsvar med artikkel 45 med hensyn til de elementer det skal tas hensyn til ved vurdering av avhengighetsforholdet, kriteriene for å fastslå om det foreligger en dokumentert familiemessig tilknytning, kriteriene for vurdering av vedkommendes evne til å ta seg av den forsørgede person, og hvilke elementer det skal tas hensyn til ved vurdering av om det i et vesentlig tidsrom er umulig for en person å reise.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter fastsette ensartede vilkår for samråd og utveksling av opplysninger mellom medlemsstatene. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Artikkel 17

Skjønnsbestemmelser

Som unntak fra artikkel 3 nr. 1 kan enhver medlemsstat velge å behandle en søknad om internasjonal beskyttelse som er inngitt til den av en tredjelandsborger eller statsløs, selv om slik behandling ikke er dens ansvar i henhold til kriteriene som er fastsatt i denne forordning.

Den medlemsstat som velger å behandle en søknad om internasjonal beskyttelse i henhold til dette nummer, skal bli den ansvarlige medlemsstat og skal påta seg forpliktelsene som er forbundet med dette ansvar. Om relevant skal den, ved bruk av det elektroniske kommunikasjonsnettet «DubliNet» opprettet i henhold til artikkel 18 i forordning (EF) nr. 1560/2003, underrette den medlemsstat som tidligere var ansvarlig, den medlemsstat som gjennomfører en prosedyre for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, eller den medlemsstat som har mottatt en anmodning om å overta eller ta tilbake ansvaret for søkeren.

Den medlemsstat som blir ansvarlig i henhold til dette nummer, skal umiddelbart angi dette i Eurodac i samsvar med forordning (EU) nr. 603/2013 ved å legge inn datoen da beslutningen om å behandle søknaden ble truffet.

Den medlemsstat der en søknad om internasjonal beskyttelse er inngitt, og som gjennomfører prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, kan når som helst før det er truffet en første realitetsavgjørelse, anmode en annen medlemsstat om å overta ansvaret for en søker med henblikk på å føre nærstående sammen av humanitære grunner, særlig ut fra familiemessige eller kulturelle hensyn, selv om denne andre medlemsstat ikke er ansvarlig for behandlingen i henhold til kriteriene fastsatt i artikkel 8–11 og 16. De berørte personer må gi sitt skriftlige samtykke.

Anmodningen om overtakelse skal inneholde alle opplysninger den anmodende medlemsstat har i sin besittelse, for å gjøre det mulig for den anmodede medlemsstat å vurdere situasjonen.

Den anmodede medlemsstat skal foreta de nødvendige kontroller for å undersøke de anførte humanitære årsaker, og skal svare den anmodende medlemsstat senest to måneder etter mottak av anmodningen ved bruk av det elektroniske kommunikasjonsnettet «DubliNet» opprettet i henhold til artikkel 18 i forordning (EF) nr. 1560/2003. Dersom svaret på anmodningen er et avslag, skal avslaget begrunnes.

Dersom den anmodede medlemsstat etterkommer anmodningen, skal ansvaret for behandlingen av søknaden overføres til denne staten.

Kapittel V

Den ansvarlige medlemsstats forpliktelser

Artikkel 18

Den ansvarlige medlemsstats forpliktelser

Den medlemsstat som er ansvarlig i henhold til denne forordning, skal være forpliktet til å

a) overta, på vilkårene fastsatt i artikkel 21, 22 og 29, ansvaret for en søker som har inngitt en søknad i en annen medlemsstat,

b) ta tilbake, på vilkårene fastsatt i artikkel 23, 24, 25 og 29, en søker hvis søknad er under behandling, og som har inngitt en søknad i en annen medlemsstat, eller som oppholder seg på en annen medlemsstats territorium uten et oppholdsdokument,

c) ta tilbake, på vilkårene fastsatt i artikkel 23, 24, 25 og 29, en tredjelandsborger eller statsløs som har trukket tilbake søknaden som er under behandling og inngitt en søknad i en annen medlemsstat, eller som oppholder seg på en annen medlemsstats territorium uten et oppholdsdokument,

d) ta tilbake, på vilkårene fastsatt i artikkel 23, 24, 25 og 29, en tredjelandsborger eller statsløs som har fått avslag på sin søknad og som har inngitt en søknad i en annen medlemsstat, eller som oppholder seg på en annen medlemsstats territorium uten et oppholdsdokument.

I tilfellene som faller inn under virkeområdet til nr. 1 bokstav a) og b), skal den ansvarlige medlemsstat behandle eller fullføre behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse som søkeren har inngitt.

Når den ansvarlige medlemsstat har innstilt behandlingen av en søknad etter at søkeren har trukket den tilbake før det er truffet en realitetsavgjørelse i første instans, skal denne medlemsstat i tilfellene som faller inn under virkeområdet til nr. 1 bokstav c), sikre at søkeren har rett til å anmode om at behandlingen av vedkommendes søknad fullføres, eller til å inngi en ny søknad om internasjonal beskyttelse, som ikke skal behandles som en etterfølgende søknad i henhold til direktiv 2013/32/EU. I slike tilfeller skal medlemsstatene sikre at behandlingen av søknaden fullføres.

Når det bare er gitt avslag på søknaden i første instans, skal den ansvarlige medlemsstat i tilfellene som faller inn under virkeområdet til nr. 1 bokstav d), sikre at vedkommende har eller har hatt tilgang til et effektivt rettsmiddel i henhold til artikkel 46 i direktiv 2013/32/EU.

Artikkel 19

Opphør av ansvar

Når en medlemsstat utsteder et oppholdsdokument til en søker, skal forpliktelsene angitt i artikkel 18 nr. 1 overføres til denne medlemsstat.

Forpliktelsene i artikkel 18 nr. 1 skal opphøre når den ansvarlige medlemsstat kan godtgjøre, etter å ha blitt anmodet om å overta eller ta tilbake ansvaret for en søker eller annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) eller d), at vedkommende har forlatt medlemsstatenes territorium i minst tre måneder, med mindre vedkommende er i besittelse av et gyldig oppholdsdokument utstedt av den ansvarlige medlemsstat.

En søknad som inngis etter fraværsperioden nevnt i første ledd, skal betraktes som en ny søknad som medfører en ny prosedyre for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig.

Forpliktelsene angitt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) og d) skal opphøre når den ansvarlige medlemsstat kan godtgjøre, etter å ha blitt anmodet om å ta tilbake en søker eller annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) eller d), at vedkommende har forlatt medlemsstatenes territorium i samsvar med et vedtak om retur eller uttransportering som er gjort etter tilbaketrekkingen av eller avslaget på søknaden.

En søknad som inngis etter at en uttransportering faktisk har funnet sted, skal betraktes som en ny søknad som medfører en ny prosedyre for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig.

Kapittel VI

Prosedyrer for overtakelse og tilbaketakelse

Avsnitt I

Innledning av prosedyren

Artikkel 20

Innledning av prosedyren

Prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, skal innledes så snart en søknad om internasjonal beskyttelse inngis for første gang i en medlemsstat.

En søknad om internasjonal beskyttelse skal anses å være inngitt når et skjema innlevert av søkeren eller en rapport utarbeidet av myndighetene er mottatt av de kompetente myndigheter i den berørte medlemsstat. Dersom søknaden ikke inngis skriftlig, skal det gå kortest mulig tid fra intensjonserklæringen framlegges og til det er utarbeidet en rapport.

I henhold til denne forordning skal situasjonen til en mindreårig som ledsager søkeren og oppfyller definisjonen av familiemedlem, være uløselig forbundet med vedkommendes familiemedlems situasjon og skal være et anliggende for den medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av nevnte familiemedlems søknad om internasjonal beskyttelse, selv om den mindreårige selv ikke er søker, under forutsetning av at dette er til den mindreåriges beste. Samme behandling skal gis barn født etter at søkeren har ankommet medlemsstatenes territorium, uten at det er nødvendig å innlede en ny prosedyre for å overta ansvaret for dem.

Dersom en søker som oppholder seg på en medlemsstats territorium, inngir en søknad om internasjonal beskyttelse til de kompetente myndigheter i en annen medlemsstat, skal den medlemsstat på hvis territorium søkeren oppholder seg, avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig. Sistnevnte medlemsstat skal uten opphold underrettes av den medlemsstat som mottok søknaden, og skal deretter, i henhold til denne forordning, betraktes som den medlemsstat der søknaden om internasjonal beskyttelse ble inngitt.

Søkeren skal underrettes skriftlig om endringen av medlemsstat som gjennomfører prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, og om på hvilken dato endringen fant sted.

En søker som oppholder seg i en annen medlemsstat uten et oppholdsdokument eller som inngir en søknad om internasjonal beskyttelse der etter å ha trukket tilbake sin første søknad inngitt i en annen medlemsstat mens prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig pågår, skal tas tilbake, på vilkårene fastsatt i artikkel 23, 24, 25 og 29, av den medlemsstat der søknaden om internasjonal beskyttelse først ble inngitt, med henblikk på å fullføre prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig.

Denne forpliktelse skal opphøre dersom den medlemsstat som er blitt anmodet om fullføre prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, kan godtgjøre at søkeren i mellomtiden har forlatt medlemsstatenes territorium i et tidsrom på minst tre måneder, eller har fått utstedt et oppholdsdokument av en annen medlemsstat.

En søknad som inngis etter fraværsperioden nevnt i annet ledd, skal betraktes som en ny søknad som medfører en ny prosedyre for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig.

Avsnitt II

Prosedyrer for anmodninger om overtakelse

Artikkel 21

Framsetting av en anmodning om overtakelse

Dersom en medlemsstat som har mottatt en søknad om internasjonal beskyttelse, anser at en annen medlemsstat er ansvarlig for behandlingen av søknaden, kan den førstnevnte medlemsstat snarest mulig og i alle tilfeller innen tre måneder etter at søknaden ble inngitt i henhold til artikkel 20 nr. 2, anmode sistnevnte medlemsstat om å overta ansvaret for søkeren.

Uten hensyn til første ledd skal anmodningen, ved et treff i Eurodac på grunnlag av opplysninger registrert i henhold til artikkel 14 i forordning (EU) nr. 603/2013, sendes senest to måneder etter at treffet ble registrert, i henhold til artikkel 15 nr. 2 i nevnte forordning.

Når det ikke framsettes anmodning om å overta ansvaret for en søker innen fristene fastsatt i første og annet ledd, skal ansvaret for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse påhvile den medlemsstat der søknaden ble inngitt.

Den anmodende medlemsstat kan be om et hurtig svar dersom søknaden om internasjonal beskyttelse ble inngitt etter avslag på søknad om innreise- eller oppholdstillatelse, etter arrestasjon for ulovlig opphold eller etter forkynnelse eller iverksetting av et vedtak om uttransportering.

I anmodningen skal det oppgis hvorfor det kreves hurtig svar, samt forventet svarfrist. Svarfristen skal være på minst én uke.

I tilfellene nevnt i nr. 1 og 2 skal anmodningen til en annen medlemsstat om å overta ansvaret, fremmes ved bruk av et standardskjema og omfatte bevis eller indisier som beskrevet i de to listene nevnt i artikkel 22 nr. 3 og/eller relevante deler av søkerens erklæring, slik at den anmodede medlemsstats myndigheter kan undersøke om den er ansvarlig på grunnlag av kriteriene fastsatt i denne forordning.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter vedta ensartede vilkår for utarbeidelse og framsetting av anmodninger om overtakelse. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Artikkel 22

Svar på en anmodning om overtakelse

Den anmodede medlemsstat skal foreta de nødvendige undersøkelser og ta stilling til anmodningen om å overta ansvaret for en søker senest to måneder etter at anmodningen ble mottatt.

Under prosedyren for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig, skal det benyttes bevismidler og indisier.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter utarbeide og jevnlig revidere to lister som angir de relevante bevismidler og indisier i samsvar med kriteriene i bokstav a) og b) i dette nummer. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

a) Bevis:

i) Dette viser til formelle bevis som fastsetter ansvarsforholdet i henhold til denne forordning, forutsatt at de ikke gjendrives ved hjelp av motbevis.

ii) Medlemsstatene skal sørge for at komiteen nevnt i artikkel 44 får eksempler på ulike typer dokumenter som benyttes i forvaltningen, i samsvar med typologien fastsatt i listen over formelle bevis.

b) Indisier:

i) Dette viser til indikasjoner som til tross for at de kan gjendrives, i visse tilfeller kan være tilstrekkelige ut fra den bevisverdien de tillegges.

ii) Deres bevisverdi når det gjelder ansvaret for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse, skal vurderes i hvert enkelt tilfelle.

Kravet til bevis skal ikke være strengere enn det som er nødvendig for korrekt anvendelse av denne forordning.

Dersom det ikke foreligger formelle bevis, skal den anmodede medlemsstat erkjenne sitt ansvar såfremt indisiene er konsekvente, kan verifiseres og er tilstrekkelig detaljerte til å fastsette ansvarsforholdet.

Når den anmodende medlemsstat har bedt om hurtig svar i samsvar med bestemmelsene i artikkel 21 nr. 2, skal den anmodede medlemsstat gjøre sitt ytterste for å overholde den angitte frist. Når det i unntakstilfeller kan godtgjøres at behandlingen av en anmodning om å overta ansvaret for en søker er spesielt komplisert, kan den anmodede medlemsstat svare etter den angitte fristen, men må i alle tilfeller svare innen én måned. I slike situasjoner må den anmodede medlemsstat meddele den anmodende medlemsstat sin beslutning om å vente med å svare, innen den opprinnelig angitte fristen.

Dersom det ikke foreligger svar ved utløpet av tomånedersfristen nevnt i nr. 1 og énmånedsfristen nevnt i nr. 6, skal anmodningen anses som etterkommet; den anmodede stat plikter da å overta ansvaret for vedkommende, herunder å sørge for egnede tiltak med hensyn til ankomst.

Avsnitt III

Prosedyrer for anmodninger om tilbaketakelse

Artikkel 23

Framsetting av en anmodning om tilbaketakelse når en ny søknad er inngitt i den anmodende medlemsstat

1. Når en medlemsstat der en person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav b), c) eller d), har inngitt en ny søknad om internasjonal beskyttelse, anser at en annen medlemsstat er ansvarlig i henhold til artikkel 20 nr. 5 og artikkel 18 nr. 1 bokstav b), c) eller d), kan den anmode den andre medlemsstat om å ta vedkommende tilbake.

2. En anmodning om tilbaketakelse skal framsettes så snart som mulig og under alle omstendigheter innen to måneder etter at treffet i Eurodac ble registret, i henhold til artikkel 9 nr. 5 i forordning (EU) nr. 603/2013.

Dersom anmodningen om tilbaketakelse er basert på andre beviser enn opplysninger fra Eurodac-systemet, skal den sendes til den anmodede medlemsstat senest tre måneder etter datoen da søknaden om internasjonal beskyttelse ble inngitt i henhold til artikkel 20 nr. 2.

3. Dersom anmodningen om tilbaketakelse ikke framsettes innen fristene fastsatt i annet ledd, skal ansvaret for behandlingen av søknaden om internasjonal beskyttelse påhvile den medlemsstat der den nye søknaden ble inngitt.

4. En anmodning om tilbaketakelse skal fremmes på et standardskjema og omfatte bevis eller indisier som beskrevet i de to listene nevnt i artikkel 22 nr. 3 og/eller relevante deler av vedkommendes erklæring, slik at den anmodede medlemsstats myndigheter kan undersøke om den er ansvarlig på grunnlag av kriteriene fastsatt i denne forordning.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter vedta ensartede vilkår for utarbeidelse og framsetting av anmodninger om tilbaketakelse. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Artikkel 24

Framsetting av en anmodning om tilbaketakelse når ingen ny søknad er inngitt i den anmodende medlemsstat

1. Dersom en medlemsstat på hvis territorium en person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav b), c) eller d) oppholder seg uten oppholdsdokument, og som ikke har mottatt noen ny søknad om internasjonal beskyttelse, anser at en annen medlemsstat er ansvarlig i henhold til artikkel 20 nr. 5 og artikkel 18 nr. 1 bokstav b), c) eller d), kan den anmode den andre medlemsstaten om å ta vedkommende tilbake.

2. Som unntak fra artikkel 6 nr. 2 i europaparlaments- og rådsdirektiv 2008/115/EF av 16. desember 2008 om felles standarder og prosedyrer i medlemsstatene for retur av tredjelandsborgere med ulovlig opphold[34] skal en medlemsstat på hvis territorium en person oppholder seg uten oppholdsdokument, når den beslutter å søke i Eurodac-systemet i samsvar med artikkel 17 i forordning (EU) nr. 603/2013, framsette anmodningen om tilbaketakelse av en person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav b) eller c) i denne forordning, eller en person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav d) i denne forordning, som ikke har fått endelig avslag på sin søknad om internasjonal beskyttelse, så raskt som mulig og under alle omstendigheter senest to måneder etter at treffet i Eurodac ble registrert i henhold til artikkel 17 nr. 5 i forordning (EU) nr. 603/2013.

Dersom anmodningen om tilbaketakelse er basert på andre beviser enn opplysninger fra Eurodac-systemet, skal den sendes til den anmodede medlemsstat senest tre måneder etter datoen da den anmodende medlemsstat ble oppmerksom på at en annen medlemsstat kan være ansvarlig for vedkommende.

3. Når anmodningen om tilbaketakelse ikke framsettes innen fristene fastsatt i nr. 2, skal medlemsstaten på hvis territorium vedkommende oppholder seg uten oppholdsdokument, gi vedkommende mulighet til å inngi en ny søknad.

4. Når en person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav d), som har fått endelig avslag på sin søknad om internasjonal beskyttelse i én medlemsstat, oppholder seg på en annen medlemsstats territorium uten oppholdsdokument, kan sistnevnte medlemsstat anmode førstnevnte medlemsstat enten om å ta tilbake vedkommende eller gjennomføre en prosedyre for retur i henhold til direktiv 2008/115/EF.

Når sistnevnte medlemsstat beslutter å anmode førstnevnte medlemsstat om å ta tilbake vedkommende, skal reglene i direktiv 2008/115/EF ikke komme til anvendelse.

5. Anmodningen om tilbaketakelse av personen nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav b), c) og d) skal fremmes ved bruk av et standardskjema og skal omfatte bevis eller indisier som beskrevet i de to listene nevnt i artikkel 22 nr. 3 og/eller relevante deler av søkerens erklæring, slik at den anmodede medlemsstats myndigheter kan undersøke om den er ansvarlig på grunnlag av kriteriene fastsatt i denne forordning.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter utarbeide og jevnlig revidere to lister som angir de relevante bevismidler og indisier i samsvar med kriteriene i artikkel 22 nr. 3 bokstav a) og b) og skal vedta ensartede vilkår for utarbeidelse og framsetting av anmodninger om tilbaketakelse. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Artikkel 25

Svar på en anmodning om tilbaketakelse

Den anmodede medlemsstat skal foreta de nødvendige undersøkelser og ta stilling til anmodningen om å ta tilbake ansvaret for vedkommende snarest mulig, og ikke under noen omstendigheter mer enn én måned etter at anmodningen ble mottatt. Når anmodningen er basert på opplysninger fra Eurodac-systemet, skal fristen forkortes til to uker.

Dersom det ikke foreligger svar ved utløpet av énmånedsfristen eller toukersfristen nevnt i nr. 1, skal anmodningen anses som etterkommet; den anmodede stat plikter da å overta ansvaret for vedkommende, herunder å sørge for egnede tiltak med hensyn til ankomst.

Avsnitt IV

Garantier for rett saksbehandling

Artikkel 26

Meddelelse av et vedtak om overføring

Når den anmodede medlemsstat etterkommer anmodningen om å overta eller ta tilbake ansvaret for en søker eller annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) eller d), skal den anmodende medlemsstat underrette vedkommende om vedtaket om å overføre ham eller henne til den ansvarlige medlemsstat og, om relevant, om at den ikke vil behandle hans eller hennes søknad om internasjonal beskyttelse. Dersom en juridisk rådgiver eller annen rådgiver representerer vedkommende, kan medlemsstatene velge å meddele beslutningen til en slik juridisk rådgiver eller annen rådgiver i stedet for til den berørte selv og, om relevant, underrette vedkommende om beslutningen.

Vedtaket nevnt i nr. 1 skal inneholde opplysninger om tilgjengelige rettsmidler, herunder om retten til eventuelt å framsette begjæring om oppsettende virkning, og om fristene for anvendelse av disse rettsmidler og for iverksetting av overføringen, og skal om nødvendig omfatte opplysninger om hvor og når vedkommende skal møte opp dersom han eller hun reiser til den ansvarlige medlemsstat på eget initiativ.

Medlemsstatene skal sikre at opplysninger om personer eller enheter som kan yte juridisk bistand til vedkommende, formidles til vedkommende sammen med beslutningen nevnt i nr. 1, såfremt disse opplysningene ikke allerede er blitt formidlet til vedkommende.

Dersom vedkommende ikke bistås eller representeres av en juridisk rådgiver eller annen rådgiver, skal medlemsstatene underrette vedkommende om de viktigste elementene i beslutningen, som alltid skal omfatte opplysninger om tilgjengelige rettsmidler og fristene for anvendelse av disse, på et språk som vedkommende forstår eller som det med rimelighet kan forventes at han eller hun forstår.

Artikkel 27

Rettsmidler

Søkeren eller en annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) eller d), skal ha rett til et effektivt rettsmiddel mot et vedtak om overføring, i form av en klage eller overprøving for en domstol eller et domstollignende organ av de faktiske og rettslige forhold.

Medlemsstatene skal fastsette en rimelig frist innenfor hvilken vedkommende kan utøve sin rett til effektive rettsmidler i henhold til nr. 1.

Med henblikk på tilfeller der vedtak om overføring påklages eller overprøves, skal det i medlemsstatenes nasjonale lovgivning fastsettes at

a) klagen eller overprøvingen gir vedkommende rett til å forbli på vedkommende medlemsstats territorium inntil resultatet av klagen eller overprøvingen foreligger, eller at

b) overføringen automatisk utsettes, og at utsettelsen oppheves etter en viss rimelig tid i løpet av hvilken en domstol eller et domstollignende organ etter nøye og grundig vurdering skal ha truffet en avgjørelse om hvorvidt en klage eller overprøving skal gis oppsettende virkning, eller at

c) vedkommende har mulighet til innen en rimelig frist å anmode en domstol eller et domstollignende organ om å utsette iverksettingen av vedtaket om overføring inntil resultatet av klagen eller overprøvingen foreligger. Medlemsstatene skal sikre at det finnes et effektivt rettsmiddel ved å utsette overføringen inntil den første anmodningen om utsettelse er avgjort. Enhver beslutning om hvorvidt iverksetting av vedtaket om overføring skal utsettes, skal treffes innen en rimelig frist som samtidig tillater at det foretas en nøye og grundig vurdering av anmodningen om utsettelse. En beslutning om ikke å utsette iverksettingen av overføringen skal være begrunnet.

Medlemsstatene kan fastsette at de kompetente myndigheter på eget initiativ kan beslutte å utsette iverksettingen av vedtaket om overføring inntil resultatet av klagen eller overprøvingen foreligger.

Medlemsstatene skal sikre at vedkommende har adgang til juridisk bistand og, om nødvendig, språklig bistand.

Medlemsstatene skal sikre at juridisk bistand på anmodning ytes gratis når vedkommende ikke selv har råd til å betale de kostnader dette medfører. Medlemsstatene kan fastsette at søkerne ikke skal behandles gunstigere med hensyn til gebyrer og andre kostnader enn den behandling landets egne statsborgere generelt får i spørsmål som gjelder juridisk bistand.

Medlemsstatene kan, uten vilkårlig å begrense adgangen til gratis juridisk bistand eller juridisk representasjon, fastsette at det ikke skal ytes gratis juridisk bistand når den kompetente myndighet eller en domstol eller et domstollignende organ anser at klagen eller overprøvingen ikke har noen reelle utsikter til å føre fram.

Dersom en beslutning om ikke å yte gratis juridisk bistand og juridisk representasjon i henhold til dette nummer treffes av en myndighet som ikke er en domstol eller et domstollignende organ, skal medlemsstatene stille til rådighet et effektivt rettsmiddel foran en domstol eller et domstollignende organ for å påklage beslutningen.

Ved overholdelse av kravene i dette nummer skal medlemsstatene sikre at juridisk bistand og juridisk representasjon ikke begrenses vilkårlig, og at søkerens effektive adgang til rettslig prøving ikke hindres.

Den juridiske bistanden skal minst omfatte utarbeidelse av de påkrevde saksdokumentene og representasjon for en domstol eller et domstollignende organ og kan begrenses til juridiske rådgivere eller andre rådgivere som er særskilt utpekt til å bistå og representere i henhold til nasjonal lovgivning.

Prosedyrene for adgang til juridisk bistand skal fastsettes i nasjonal lovgivning.

Avsnitt V

Fengsling med henblikk på overføring

Artikkel 28

Fengsling

Medlemsstatene skal ikke holde en person fengslet utelukkende med den begrunnelse at vedkommende er gjenstand for prosedyren fastsatt ved denne forordning.

Når det foreligger en vesentlig unndragelsesfare, kan medlemsstatene holde vedkommende fengslet for å sikre prosedyrer for overføring i henhold til denne forordning, på grunnlag av en individuell vurdering og bare i den utstrekning fengsling er et forholdsmessig tiltak og alternative, mindre inngripende tiltak ikke kan anvendes effektivt.

Fengslingen skal være så kortvarig som mulig og skal ikke være lengre enn det som er rimelig for at de nødvendige forvaltningsmessige prosedyrer kan gjennomføres på behørig vis, fram til overføringen i henhold til denne forordning gjennomføres.

Dersom en person holdes fengslet i henhold til denne artikkel, skal anmodningen om overtakelse eller tilbaketakelse framlegges senest én måned etter at søknaden er inngitt. Den medlemsstat som gjennomfører prosedyren i samsvar med denne forordning, skal i slike tilfeller be om et hurtig svar. Svaret skal gis innen to uker etter at anmodningen ble mottatt. Dersom det ikke foreligger svar ved utløpet av toukersfristen, skal anmodningen anses som etterkommet; den anmodede stat plikter da å overta eller ta tilbake ansvaret for personen, herunder å sørge for egnede tiltak med hensyn til ankomst.

Dersom en person holdes fengslet i henhold til denne artikkel, skal vedkommende overføres fra den anmodende medlemsstat til den ansvarlige medlemsstat så snart dette praktisk lar seg gjennomføre, og senest seks uker etter at en annen medlemsstat stilltiende eller uttrykkelig har etterkommet anmodningen om å overta eller ta tilbake ansvaret for vedkommende, eller etter det tidspunkt da klagen eller overprøvingen ikke lenger har oppsettende virkning i samsvar med artikkel 27 nr. 3.

Dersom den anmodende medlemsstat ikke overholder fristene for å framsette en anmodning om overtakelse eller tilbaketakelse eller overføringen ikke iverksettes innen utløpet av seksukersfristen nevnt i tredje ledd, skal vedkommende ikke lenger holdes fengslet. Artikkel 21, 23, 24 og 29 skal fortsatt få tilsvarende anvendelse.

Når det gjelder vilkårene for fengsling og garantiene som får anvendelse for personer som sitter fengslet, skal artikkel 9, 10 og 11 i direktiv 2013/33/EU få anvendelse med henblikk på å sikre prosedyrene for overføring.

Avsnitt VI

Overføringer

Artikkel 29

Nærmere bestemmelser og frister

Overføringen av søkeren eller en annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) eller d) fra den anmodende medlemsstat til den ansvarlige medlemsstat skal gjennomføres i samsvar med nasjonal lovgivning i den anmodende medlemsstat, etter samråd mellom de berørte medlemsstater, så snart som mulig og senest innen seks måneder etter at en annen medlemsstat har etterkommet anmodningen om å overta eller ta tilbake ansvaret for vedkommende, eller etter at klagen eller overprøvingen med oppsettende virkning i samsvar med artikkel 27 nr. 3 er endelig avgjort.

Dersom overføringer til den ansvarlige medlemsstat skjer ved kontrollert utreise eller med ledsagelse, skal medlemsstaten sikre at de gjennomføres på en human måte som fullt ut respekterer de grunnleggende rettigheter og menneskeverdet.

Om nødvendig skal den anmodende medlemsstat utstyre søkeren med et passerbrev. Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter fastsette passerbrevets utforming. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Den ansvarlige medlemsstat skal underrette den anmodende medlemsstat om at vedkommende er trygt ankommet eller ikke har vist seg innen den fastsatte frist, alt etter som.

Dersom overføringen ikke skjer innen seksmånedersfristen, skal den ansvarlige medlemsstat løses fra sitt ansvar for å overta eller ta tilbake ansvaret for vedkommende, og ansvaret overføres da til den anmodende medlemsstat. Denne fristen kan forlenges til inntil ett år dersom overføringen ikke har kunnet gjennomføres fordi vedkommende var fengslet, eller inntil atten måneder dersom vedkommende unndrar seg.

Dersom en person har blitt overført feilaktig eller en beslutning om overføring blir omgjort etter klage eller overprøving etter at overføringen er gjennomført, skal den medlemsstat som har foretatt overføringen, umiddelbart ta vedkommende tilbake.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter fastsette ensartede vilkår for samråd og utveksling av opplysninger mellom medlemsstatene, særlig i tilfelle av utsatt eller forsinket overføring, overføring etter stilltiende samtykke, overføring av mindreårige eller forsørgede personer og kontrollert overføring. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Artikkel 30

Kostnader ved overføring

Nødvendige kostnader ved overføring av en søker eller en annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) eller d) til den ansvarlige medlemsstat, skal dekkes av den overførende medlemsstat.

Dersom vedkommende må overføres tilbake til en medlemsstat som følge av en feilaktig overføring eller en beslutning om overføring som er blitt omgjort etter klage eller overprøving etter at overføringen er gjennomført, skal den medlemsstat som opprinnelig gjennomførte overføringen, være ansvarlig for kostnadene ved å overføre vedkommende tilbake til sitt territorium.

Personer som skal overføres i henhold til denne forordning, skal ikke behøve å dekke kostnadene ved overføringen.

Artikkel 31

Utveksling av relevante opplysninger før en overføring gjennomføres

En medlemsstat som gjennomfører en overføring av en søker eller en annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav c) eller d), skal oversende til den ansvarlige medlemsstat personopplysninger som er tilstrekkelige, relevante og ikke mer omfattende enn det som er nødvendig, for det ene formål å sikre at de kompetente myndigheter, i samsvar med nasjonal lovgivning i den ansvarlige medlemsstat, er i stand til å gi vedkommende hensiktsmessig bistand, herunder den øyeblikkelige legehjelp vedkommende trenger for å beskytte sine vitale interesser, og sikre kontinuitet i den beskyttelse og de rettigheter som gis ved denne forordning og andre relevante asylrettslige instrumenter. Nevnte opplysninger skal oversendes til den ansvarlige medlemsstat innen rimelig tid før overføringen gjennomføres for å sikre at dens kompetente myndigheter i samsvar med nasjonal lovgivning har tilstrekkelig tid til å treffe de nødvendige tiltak.

Den overførende medlemsstat skal, i den utstrekning slike opplysninger er tilgjengelige for den kompetente myndighet i samsvar med nasjonal lovgivning, oversende til den ansvarlige medlemsstat alle opplysninger som er vesentlige for å ivareta de rettigheter og umiddelbare særlige behov personen som skal overføres har, da særlig:

a) de umiddelbare tiltak som den ansvarlige medlemsstat må treffe for å sikre at de særlige behov personen som skal overføres har, blir tilfredsstillende ivaretatt, herunder eventuelt nødvendig umiddelbar tilgang til helsetjenester,

b) kontaktopplysninger til familiemedlemmer, slektninger eller andre nærstående i mottakermedlemsstaten, om slike finnes,

c) når det gjelder mindreårige, opplysninger om utdanning,

d) en vurdering av søkerens alder.

Utvekslingen av opplysninger i henhold til denne artikkel skal finne sted bare mellom myndigheter som er meldt til Kommisjonen i samsvar med artikkel 35 ved bruk av det elektroniske kommunikasjonsnettet «DubliNet» opprettet i henhold til artikkel 18 i forordning (EF) nr. 1560/2003. Opplysningene som utveksles, skal ikke brukes for andre formål enn dem som er angitt i nr. 1, og skal ikke være gjenstand for videre behandling.

Med sikte på å legge til rette for utveksling av informasjon mellom medlemsstatene skal Kommisjonen, gjennom gjennomføringsrettsakter, utarbeide et standardskjema for overføring av de opplysninger som kreves etter denne artikkel. Gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Reglene fastsatt i artikkel 34 nr. 8–12 skal få anvendelse på utvekslingen av opplysninger i samsvar med denne artikkel.

Artikkel 32

Utveksling av helseopplysninger før en overføring gjennomføres

1. For det ene formål å yte legehjelp eller behandling, særlig når det gjelder funksjonshemmede, eldre personer, gravide kvinner, mindreårige og personer som har vært utsatt for tortur, voldtekt eller andre alvorlige former for psykisk, fysisk og seksuell vold, skal den overførende medlemsstat, i den utstrekning slike opplysninger er tilgjengelige for den kompetente myndighet i samsvar med nasjonal lovgivning, oversende til den ansvarlige medlemsstat opplysninger om eventuelle særlige behov som personen som skal overføres har, noe som i visse tilfeller kan omfatte opplysninger om vedkommendes fysiske eller psykiske helse. Opplysningene skal overføres i form av en felles helseattest vedlagt de nødvendige dokumenter. Den ansvarlige medlemsstat skal sikre at nevnte særlige behov blir tilfredsstillende ivaretatt, særlig gjennom å gi nødvendig legehjelp.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter utarbeide den felles helseattesten. Gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

2. Den overførende medlemsstat skal oversende bare de opplysninger som er nevnt i nr. 1 til den ansvarlige medlemsstat etter å ha fått søkerens og/eller dennes representants uttrykkelige samtykke eller, dersom søkeren er fysisk eller rettslig ute av stand til å gi sitt samtykke, der slik overføring er nødvendig for å beskytte søkerens eller en annen persons vitale interesser. Manglende samtykke, herunder nekting av samtykke, skal ikke være til hinder for overføringen.

3. Personlige helseopplysninger nevnt i nr. 1 skal behandles bare av helsepersonell som i henhold til nasjonal lovgivning eller regler fastsatt av nasjonale kompetente myndigheter er underlagt taushetsplikt eller av en annen person som er underlagt tilsvarende taushetsplikt.

4. Utvekslingen av informasjon i henhold til denne artikkel skal finne sted bare mellom helsepersonell eller andre personer som nevnt i nr. 3. Opplysningene som utveksles, skal ikke brukes for andre formål enn formålene angitt i nr. 1, og skal ikke være gjenstand for videre behandling.

5. Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter vedta ensartede vilkår og praktiske ordninger for utveksling av opplysningene nevnt i nr. 1. Gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

6. Reglene fastsatt i artikkel 34 nr. 8–12 skal få anvendelse på utvekslingen av opplysninger i samsvar med denne artikkel.

Artikkel 33

En ordning for tidlig varsling, beredskap og krisehåndtering

1. Dersom Kommisjonen, særlig på grunnlag av opplysninger som EASO har samlet inn i samsvar med forordning (EU) nr. 439/2010, slår fast at anvendelsen av denne forordning kan settes i fare, enten på grunn av en dokumentert risiko for særlig press på en medlemsstats asylordning og/eller på grunn av problemer med virkemåten til en medlemsstats asylordning, skal Kommisjonen i samarbeid med EASO komme med anbefalinger til nevnte medlemsstat og oppfordre den til å utarbeide en forebyggende handlingsplan.

Den berørte medlemsstat skal underrette Rådet og Kommisjonen om hvorvidt den har til hensikt å legge fram en forebyggende handlingsplan for å overvinne presset og/eller problemene med virkemåten til dens asylordning og samtidig sikre vern av grunnleggende rettigheter for personer som har søkt om internasjonal beskyttelse.

En medlemsstat kan, etter eget skjønn og på eget initiativ utarbeide en forebyggende handlingsplan og senere revidere denne. Når en forebyggende handlingsplan utarbeides, kan medlemsstaten anmode om bistand fra Kommisjonen, andre medlemsstater, EASO og andre relevante unionsorganer.

2. Dersom en forebyggende handlingsplan utarbeides, skal den berørte medlemsstat legge den fram for Rådet og Kommisjonen og jevnlig rapportere til dem om gjennomføringen av den. Kommisjonen skal så informere Europaparlamentet om de viktigste elementene i den forebyggende handlingsplanen. Kommisjonen skal legge rapporter om handlingsplanens gjennomføring fram for Rådet og oversende dem til Europaparlamentet.

Den berørte medlemsstat skal treffe alle hensiktsmessige tiltak for å håndtere en situasjon der dens asylordning utsettes for et særlig press, eller sikre at manglene som er påvist, håndteres før situasjonen forverrer seg. Dersom den forebyggende handlingsplanen omfatter tiltak som tar sikte på å avhjelpe et særlig press på en medlemsstats asylordning som kan sette anvendelsen av denne forordning i fare, skal Kommisjonen rådføre seg med EASO før den rapporterer til Europaparlamentet og Rådet.

3. Dersom Kommisjonen på grunnlag av EASOs analyse slår fast at de påviste mangler ikke er blitt avhjulpet av gjennomføringen av den forebyggende handlingsplanen, eller dersom det foreligger en alvorlig risiko for at asylsituasjonen i den berørte medlemsstat kan utvikle seg til en krise som det ikke kan forventes at den forebyggende handlingsplanen vil avhjelpe, kan Kommisjonen, eventuelt i samarbeid med EASO, anmode den berørte medlemsstat om å utarbeide en krisehåndteringsplan og ved behov reviderer denne. Krisehåndteringsplanen skal under hele prosessen sikre at Unionens asylregler følges, særlig når det gjelder grunnleggende rettigheter for personer som søker om internasjonal beskyttelse.

Etter en anmodning om å utarbeide en krisehåndteringsplan skal den berørte medlemsstat i samarbeid med Kommisjonen og EASO umiddelbart, og senest tre måneder etter anmodningen, utarbeide en slik plan.

Den berørte medlemsstat skal legge fram krisehåndteringsplanen for Kommisjonen og andre berørte parter, for eksempel EASO, og rapportere til dem minst hver tredje måned om gjennomføringen av den.

Kommisjonen skal underrette Europaparlamentet og Rådet om krisehåndteringsplanen og eventuelle revisjoner og gjennomføringen av den. I disse rapportene skal den berørte medlemsstat rapportere opplysninger som gir mulighet for å kontrollere om krisehåndteringsplanen blir fulgt, for eksempel prosedyrens varighet, vilkårene for fengsling og mottakskapasitet i forhold til tilstrømningen av søkere.

4. Gjennom hele prosessen for tidlig varsling, beredskap og krisehåndtering fastsatt i denne artikkel, skal Rådet overvåke situasjonen nøye og kan anmode om ytterligere opplysninger og gi politisk veiledning, særlig når det gjelder situasjonens hastekarakter og alvor, og dermed en medlemsstats behov for å utarbeide en forebyggende handlingsplan eller om nødvendig en krisehåndteringsplan. Europaparlamentet og Rådet kan gjennom hele prosessen drøfte og gi veiledning om eventuelle solidaritetstiltak som de finner hensiktsmessig.

Kapittel VII

Forvaltningssamarbeid

Artikkel 34

Informasjonsdeling

1. Hver medlemsstat skal oversende til enhver medlemsstat som anmoder om det, slike personopplysninger om søkeren som er tilstrekkelige, relevante og ikke mer omfattende enn det som er nødvendig for å

a) avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig,

b) behandle søknaden om internasjonal beskyttelse,

c) gjennomføre alle forpliktelser i henhold til denne forordning.

2. Informasjonen nevnt i nr. 1 kan bare omfatte

a) personopplysninger som gjelder søkeren, samt eventuelt hans eller hennes familiemedlemmer, slektninger eller andre nærstående (fullt navn og eventuelt tidligere navn, kallenavn eller pseudonymer, nåværende og tidligere nasjonalitet, fødselsdato og -sted),

b) legitimasjons- og reisedokumenter (referanser, gyldighet, utstedelsesdato, utstedende myndighet, utstedelsessted osv.),

c) annen informasjon som er nødvendig for å fastslå søkerens identitet, herunder fingeravtrykk behandlet i samsvar med forordning (EU) nr. 603/2013,

d) bosteder og reiseruter,

e) oppholdsdokumenter eller visaer utstedt av en medlemsstat,

f) det sted søknaden ble inngitt,

g) datoen da en eventuell tidligere søknad om internasjonal beskyttelse ble inngitt, datoen som den aktuelle søknad ble inngitt på, hvor langt behandlingen er kommet, samt vedtaket som eventuelt er gjort.

3. Videre kan den ansvarlige medlemsstat, dersom det er nødvendig for å kunne behandle søknaden om internasjonal beskyttelse, anmode en annen medlemsstat om å opplyse hvilke grunner søkeren har oppgitt for sin søknad, og begrunnelsen for eventuelle beslutninger som er tatt vedrørende søknaden. Den andre medlemsstaten kan nekte å etterkomme anmodningen dersom utlevering av opplysningene vil kunne skade dens vesentlige interesser eller søkerens eller andre personers friheter og grunnleggende rettigheter. Uansett kan disse opplysninger bare utleveres dersom den anmodende medlemsstat har fått skriftlig samtykke fra personen som har søkt om internasjonal beskyttelse. I så tilfelle har søkeren krav på å vite nøyaktig hvilke opplysninger han eller hun samtykker til å utlevere.

4. En anmodning om opplysninger skal bare sendes i forbindelse med en individuell søknad om internasjonal beskyttelse. Den skal begrunnes, og dersom formålet med anmodningen er å kontrollere oppfyllelsen av kriterium som kan medføre at den anmodede medlemsstat pålegges ansvaret, skal den oppgi hvilke bevis dette er basert på, herunder relevant informasjon fra sikre kilder om hvor og hvordan søkere reiser inn på medlemsstatenes territorier, eller hvilken bestemt og kontrollerbar del av søkerens forklaring anmodningen er basert på. Slik informasjon fra sikre kilder kan ikke i seg selv anses som tilstrekkelig for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig og kompetent i henhold til denne forordning, men den kan bidra til vurderingen av andre indisier som gjelder den enkelte søker.

5. Den anmodede medlemsstat skal ha plikt til å svare innen fem uker. Enhver forsinkelse med å svare skal være behørig begrunnet. Manglende overholdelse av fristen på fem uker fritar ikke den anmodede medlemsstat fra plikten til å svare. Dersom undersøkelsene gjennomført av en anmodet medlemsstat som ikke overholder fristen, frambringer opplysninger som viser at den er ansvarlig, kan nevnte medlemsstat ikke påberope seg utløpet av fristene fastsatt i artikkel 21, 23 og 24 som begrunnelse for å nekte å etterkomme anmodningen om overtakelse eller tilbaketakelse. I dette tilfellet skal tidsfristene i artikkel 21, 23 og 24 for å framsette en anmodning om overtakelse eller tilbaketakelse forlenges med et tidsrom av samme lengde som forsinkelsen i den anmodede medlemsstats svar.

6. Informasjonsutvekslingen skal skje på anmodning fra en medlemsstat og kan finne sted bare mellom de myndigheter som er utpekt av hver medlemsstat og meldt til Kommisjonen i samsvar med artikkel 35 nr. 1.

7. Opplysningene som utveksles, skal ikke brukes for andre formål enn dem som er angitt i nr. 1. I hver medlemsstat kan opplysningene, avhengig av deres art og den mottakende myndighets fullmakter, oversendes bare til myndigheter, domstoler og domstollignende organer som har til oppgave å

a) avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig,

b) behandle søknaden om internasjonal beskyttelse,

c) gjennomføre alle forpliktelser i henhold til denne forordning.

8. Den medlemsstat som oversender opplysningene, skal sikre at de er riktige og à jour. Dersom det viser seg at den har oversendt opplysninger som er uriktige, eller som ikke burde ha blitt oversendt, skal den mottakende medlemsstat umiddelbart underrettes om dette. De skal da rette eller slette disse opplysningene.

9. Søkeren skal ha rett til, etter anmodning, å bli informert om alle opplysninger vedrørende ham eller henne som behandles.

Dersom søkeren finner at opplysningene har blitt behandlet i strid med denne forordning eller direktiv 95/46/EF, særlig fordi de er ufullstendige eller uriktige, skal han eller hun ha rett til å få dem rettet eller slettet.

Den myndighet som retter eller sletter opplysningene, skal, alt etter omstendighetene, underrette den medlemsstat som har oversendt eller mottatt opplysningene.

Søkeren skal ha rett til å reise sak eller inngi en klage for de kompetente myndigheter, domstoler eller domstollignende organer i den medlemsstat som nektet ham eller henne innsyn i eller retten til å rette eller slette opplysningene om seg selv.

10. I hver berørt medlemsstat skal overføring og mottak av utvekslede opplysninger registreres i vedkommendes personlige mappe og/eller i et register.

11. Opplysningene som er utvekslet, skal ikke oppbevares lenger enn det som er nødvendig for formålet de ble utvekslet for.

12. Dersom opplysningene ikke behandles automatisk eller ikke ligger i eller skal legges inn i et register, skal hver medlemsstat treffe hensiktsmessige tiltak for å sikre, gjennom effektive kontrolltiltak, at denne artikkel overholdes.

Artikkel 35

Kompetente myndigheter og ressurser

Hver medlemsstat skal uten opphold underrette Kommisjonen om hvilke myndigheter som har ansvaret for å oppfylle forpliktelsene i henhold til denne forordning samt eventuelle endringer av den. Medlemsstatene skal sikre at nevnte myndigheter har de nødvendige ressurser til å utføre sine oppgaver og særlig til å besvare, innen de fastsatte frister, anmodninger om opplysninger, anmodninger om overtakelse og anmodninger om tilbaketakelse av søkere.

Kommisjonen skal offentliggjøre en sammenfattende liste over myndighetene nevnt i nr. 1 i Den europeiske unions tidende. Dersom det kommer endringer i denne, skal Kommisjonen årlig offentliggjøre en ajourført sammenfattende liste.

Myndighetene nevnt i nr. 1 skal motta den nødvendige opplæring med hensyn til anvendelsen av denne forordning.

Kommisjonen skal gjennom gjennomføringsrettsakter opprette sikre elektroniske kanaler mellom myndighetene nevnt i nr. 1 for oversending av anmodninger, svar og all skriftlig korrespondanse og for å sikre at senderne automatisk mottar en elektronisk mottakskvittering. Disse gjennomføringsrettsaktene skal vedtas i samsvar med prosedyren med undersøkelseskomité nevnt i artikkel 44 nr. 2.

Artikkel 36

Forvaltningsavtaler

Medlemsstatene kan seg imellom inngå bilaterale forvaltningsavtaler om de nærmere regler for gjennomføring av denne forordning for legge til rette for anvendelsen av den og gjøre den mer effektiv. Disse avtalene kan gjelde

a) utveksling av kontaktpersoner,

b) enklere prosedyrer og kortere frister for overføring og behandling av anmodninger om overtakelse eller tilbaketakelse av søkere.

Medlemsstatene kan også videreføre forvaltningsavtalene inngått i henhold til forordning (EF) nr. 343/2003. I den utstrekning slike avtaler ikke er forenlige med denne forordning, skal de berørte medlemsstater endre avtalene på en slik måte at eventuelle tilfeller av uforenlighet som er påvist, fjernes.

Før avtalene nevnt i nr. 1 bokstav b) inngås eller endres, skal de berørte medlemsstater rådføre seg med Kommisjonen med hensyn til avtalens forenlighet med denne forordning.

Dersom Kommisjonen anser at avtalene nevnt i nr. 1 bokstav b) er uforenlige med denne forordning, skal den underrette de berørte medlemsstater om dette innen rimelig tid. Medlemsstatene skal treffe alle hensiktsmessige tiltak for å endre den berørte avtale innen rimelig tid på en slik måte at alle tilfeller av uforenlighet som er påvist, fjernes.

Medlemsstatene skal underrette Kommisjonen om alle avtaler nevnt i nr. 1, og om eventuell oppsigelse eller endring av disse.

Kapittel VIII

Megling

Artikkel 37

Megling

Dersom medlemsstatene ikke kan løse en tvist vedrørende anvendelsen av denne forordning, kan de anvende meglingsprosedyren beskrevet i nr. 2.

Meglingsprosedyren innledes ved en anmodning fra en av medlemsstatene i tvisten til lederen for komiteen nedsatt ved artikkel 44. Ved å samtykke til å bruke megling forplikter de berørte medlemsstater seg til å ta størst mulig hensyn til den løsning som foreslås.

Lederen for komiteen skal utpeke tre medlemmer av komiteen som representerer tre medlemsstater som ikke er innblandet i tvisten. Disse skal ta imot partenes argumenter skriftlig eller muntlig og etter drøfting foreslå en løsning innen en måned, om nødvendig etter avstemning.

Komiteens leder, eller hans eller hennes stedfortreder, skal lede drøftingene. Han eller hun kan gi uttrykk for sin oppfatning, men kan ikke delta i avstemningen.

Uten hensyn til om partene godtar eller forkaster den foreslåtte løsningen, er den endelig og kan ikke endres.

Kapittel IX

Overgangsbestemmelser og sluttbestemmelser

Artikkel 38

Datasikkerhet og vern av personopplysninger

Medlemsstatene skal treffe alle hensiktsmessige tiltak for å garantere sikkerheten for de personopplysninger som oversendes, særlig for å unngå ulovlig eller uberettiget tilgang til eller videreformidling, endring eller tap av de personopplysninger som behandles.

Hver medlemsstat skal sikre at den eller de nasjonale tilsynsmyndigheter utpekt i samsvar med artikkel 28 nr. 1 i direktiv 95/46/EF uavhengig overvåker, i samsvar med sin nasjonale lovgivning, lovligheten av den berørte medlemsstats behandling av personopplysninger i samsvar med denne forordning.

Artikkel 39

Fortrolighet

Medlemsstatene skal sikre at myndighetene nevnt i artikkel 35 er bundet av fortrolighetsreglene i nasjonal lovgivning med hensyn til opplysninger de i sitt arbeid får kjennskap til.

Artikkel 40

Sanksjoner

Medlemsstatene skal treffe de nødvendige tiltak for å sikre at ethvert misbruk av opplysninger som behandles i samsvar med denne forordning, medfører sanksjoner, herunder administrative og/eller strafferettslige sanksjoner i samsvar med nasjonal lovgivning, som er virkningsfulle, står i forhold til overtredelsen og virker avskrekkende.

Artikkel 41

Overgangstiltak

Dersom en søknad er inngitt etter datoen angitt i artikkel 49 annet ledd, skal det tas hensyn til forhold som kan gjøre en medlemsstat ansvarlig i henhold til denne forordning, selv om de ligger forut for denne dato, med unntak av forhold som nevnt i artikkel 13 nr. 2.

Artikkel 42

Beregning av frister

Fristene fastsatt i denne forordning beregnes på følgende måte:

a) Dersom en frist uttrykt i dager, uker eller måneder skal regnes fra det tidspunkt der en hendelse inntreffer eller en handling foretas, skal den dag da hendelsen inntreffer eller handlingen foretas, ikke tas med i beregningen av fristen.

b) En frist som er uttrykt i uker eller måneder, utløper ved utgangen av den dag i fristens siste uke eller måned som faller på samme ukedag eller samme dato som den dag da den hendelse inntraff eller den handling ble foretatt som fristen regnes fra. Dersom en frist er uttrykt i måneder og den dag da fristen skulle utløpe ikke forekommer i den siste måneden, skal fristen utløpe ved utløpet av den siste dagen i måneden.

c) Ved beregning av fristene medregnes lørdager og søndager og lovbestemte fri- og helligdager i de berørte medlemsstater.

Artikkel 43

Geografisk virkeområde

Når det gjelder Den franske republikk, får bestemmelsene i denne forordning anvendelse bare på dens europeiske territorium.

Artikkel 44

Komité

Kommisjonen skal bistås av en komité. Komiteen skal være en komité i henhold til forordning (EU) nr. 182/2011.

Når det vises til dette nummer, skal artikkel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011 få anvendelse.

Dersom komiteen ikke avgir noen uttalelse, skal Kommisjonen ikke vedta forslaget til gjennomføringsrettsakt, og artikkel 5 nr. 4 tredje ledd i forordning (EU) nr. 182/2011 kommer til anvendelse.

Artikkel 45

Utøvelse av delegasjon

Fullmakten til å vedta delegerte rettsakter tildeles Kommisjonen, med forbehold for de vilkår som er angitt i denne artikkel.

Fullmakten til å vedta delegerte rettsakter nevnt i artikkel 8 nr. 5 og artikkel 16 nr. 3, tildeles Kommisjonen for et tidsrom av 5 år fra denne forordnings ikrafttredelsesdato. Kommisjonen skal utarbeide en rapport om delegasjonen av fullmakt senest ni måneder før utløpet av femårsperioden. Delegasjonen av fullmakt forlenges stilltiende for perioder av samme varighet, med mindre Europaparlamentet eller Rådet motsetter seg slik forlengelse senest tre måneder før utløpet av hver periode.

Delegasjonen av fullmakt nevnt i artikkel 8 nr. 5 og artikkel 16 nr. kan tilbakekalles når som helst av Europaparlamentet eller Rådet. En beslutning om tilbakekalling innebærer at delegasjonen av fullmakten angitt i beslutningen, opphører å gjelde. Den skal tre i kraft dagen etter at den er kunngjort i Den europeiske unions tidende eller på en senere dato som angitt i beslutningen. Den berører ikke gyldigheten av delegerte rettsakter som allerede har trådt i kraft.

Så snart Kommisjonen har vedtatt en delegert rettsakt, skal den samtidig underrette Europaparlamentet og Rådet om dette.

En delegert rettsakt som er vedtatt i henhold til artikkel 8 nr. 5 og artikkel 16 nr. 3, skal tre i kraft bare dersom verken Europaparlamentet eller Rådet har gjort innsigelse innen en periode på fire måneder etter underrettelsen av nevnte rettsakt for Europaparlamentet og Rådet eller dersom Europaparlamentet og Rådet begge har underrettet Kommisjonen om at de ikke har til hensikt å gjøre innsigelser. Denne fristen skal forlenges med to måneder etter initiativ fra Europaparlamentet eller Rådet.

Artikkel 46

Overvåking og evaluering

Innen 21. juli 2016 skal Kommisjonen framlegge for Europaparlamentet og Rådet en rapport om anvendelsen av denne forordning og dersom det er aktuelt, foreslå nødvendige endringer. Medlemsstatene skal innen seks måneder før fristen løper ut, videresende til Kommisjonen alle opplysninger som er relevante for utarbeidelsen av nevnte rapport.

Etter å ha framlagt nevnte rapport skal Kommisjonen rapportere til Europaparlamentet og Rådet om anvendelsen av denne forordning, samtidig som den framlegger rapporter om anvendelsen av Eurodac-systemet som fastsatt i artikkel 40 i forordning (EU) nr. 603/2013.

Artikkel 47

Statistikk

I henhold til artikkel 4 nr. 4 i europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 862/2007 av 11. juli 2007 om Fellesskapets statistikk over inn- og utvandring og internasjonal beskyttelse[35] skal medlemsstatene meddele Kommisjonen (Eurostat) statistikk om anvendelsen av denne forordning og forordning (EF) nr. 1560/2003.

Artikkel 48

Oppheving

Forordning (EF) nr. 343/2003 oppheves.

Artikkel 11 nr. 1 og artikkel 13, 14 og 17 i forordning (EF) nr. 1560/2003 oppheves.

Henvisninger til den opphevede forordning eller de opphevede artikler skal forstås som henvisninger til denne forordning og leses som angitt i sammenligningstabellen i vedlegg II.

Artikkel 49

Ikrafttredelse og anvendelse

Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter at den er kunngjort i Den europeiske unions tidende.

Den får anvendelse på søknader om internasjonal beskyttelse inngitt fra og med den første dag i den sjette måned etter at den trådte i kraft, og fra samme dato får den anvendelse på alle anmodninger om overtakelse eller tilbaketakelse av søkere, uansett når søknaden er inngitt. Avgjørelsen om hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse som er inngitt før denne dato, treffes etter kriteriene i forordning (EF) nr. 343/2003.

Henvisninger i denne forordning til forordning (EU) nr. 603/2013, direktiv 2013/32/EU og direktiv 2013/33/EU skal inntil den dato de får anvendelse, forstås som henvisninger til henholdsvis forordning (EF) nr. 2725/2000[36] , direktiv 2003/9/EF[37] og direktiv 2005/85/EC[38] .

Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i medlemsstatene i henhold til traktatene.

Utferdiget i Brussel, 26. juni 2013.

For Europaparlamentet

For Rådet

President

President

M. Schulz

A. Shatter

ERKLÆRING FRA RÅDET, EUROPAPARLAMENTET OG KOMMISJONEN

Rådet og Europaparlamentet anmoder Kommisjonen om, uten at det berører dens initiativrett, å overveie en revisjon av artikkel 8 nr. 4 i omarbeidingen av Dublin-forordningen så snart domstolen har avsagt dom i sak C-648/11, MA m.fl. mot Secretary of State for the Home Department, og senest innen utløpet av de frister som er fastsatt i artikkel 46 i Dublin-forordningen. Europaparlamentet og Rådet vil da begge utøve sin lovgivende myndighet idet det tas hensyn til barnets beste.

I god kompromissånd og for å sikre umiddelbar vedtakelse av forslaget aksepterer Kommisjonen å overveie denne anmodning, som den oppfatter som begrenset til disse særlige omstendigheter, og som ikke skaper presedens.

Vedlegg 2 Regulation (EU) No 603/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on the establishment of 'Eurodac' for the comparison of fingerprints for the effective application of Regulation (EU) No 604/2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person and on requests for the comparison with Eurodac data by Member States' law enforcement authorities and Europol for law enforcement purposes, and amending Regulation (EU) No 1077/2011 establishing a European Agency for the operational management of large-scale IT systems in the area of freedom, security and justice

Vedlegg 2
Regulation (EU) No 603/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on the establishment of 'Eurodac' for the comparison of fingerprints for the effective application of Regulation (EU) No 604/2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person and on requests for the comparison with Eurodac data by Member States' law enforcement authorities and Europol for law enforcement purposes, and amending Regulation (EU) No 1077/2011 establishing a European Agency for the operational management of large-scale IT systems in the area of freedom, security and justice

Official Journal L 180 , 29/06/2013 P. 0001 - 0030

THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,

Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Articles 78 (2)(e), 87(2)(a) and 88(2)(a) thereof,

Having regard to the proposal from the European Commission

Having regard to the opinion of the European Data Protection Supervisor[39] ,

Acting in accordance with the ordinary legislative procedure[40] ,

Whereas:

(1) A number of substantive changes are to be made to Council Regulation (EC) No 2725/2000 of 11 December 2000 concerning the establishment of “Eurodac” for the comparison of fingerprints for the effective application of the Dublin Convention[41] and to Council Regulation (EC) No 407/2002 of 28 February 2002 laying down certain rules to implement Regulation (EC) No 2725/2000 concerning the establishment of “Eurodac” for the comparison of fingerprints for the effective application of the Dublin Convention[42] . In the interest of clarity, those Regulations should be recast.

(2) A common policy on asylum, including a Common European Asylum System, is a constituent part of the European Union's objective of progressively establishing an area of freedom, security and justice open to those who, forced by circumstances, seek international protection in the Union.

(3) The European Council of 4 November 2004 adopted The Hague Programme which set the objectives to be implemented in the area of freedom, security and justice in the period 2005–2010. The European Pact on Immigration and Asylum endorsed by the European Council of 15- 16 October 2008 called for the completion of the establishment of a Common European Asylum System by creating a single procedure comprising common guarantees and a uniform status for refugees and for persons eligible for subsidiary protection.

(4) For the purposes of applying Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person[43] , it is necessary to establish the identity of applicants for international protection and of persons apprehended in connection with the unlawful crossing of the external borders of the Union. It is also desirable, in order effectively to apply Regulation (EU) No 604/2013, and in particular Article 18(1)(b) and (d) thereof, to allow each Member State to check whether a third-country national or stateless person found illegally staying on its territory has applied for international protection in another Member State.

(5) Fingerprints constitute an important element in establishing the exact identity of such persons. It is necessary to set up a system for the comparison of their fingerprint data.

(6) To that end, it is necessary to set up a system known as “Eurodac”, consisting of a Central System, which will operate a computerised central database of fingerprint data, as well as of the electronic means of transmission between the Member States and the Central System, hereinafter the “Communication Infrastructure”.

(7) The Hague Programme called for the improvement of access to existing data filing systems in the Union. In addition, The Stockholm Programme called for well targeted data collection and a development of information exchange and its tools that is driven by law enforcement needs.

(8) It is essential in the fight against terrorist offences and other serious criminal offences for the law enforcement authorities to have the fullest and most up-to-date information if they are to perform their tasks. The information contained in Eurodac is necessary for the purposes of the prevention, detection or investigation of terrorist offences as referred to in Council Framework Decision 2002/475/JHA of 13 June 2002 on combating terrorism[44] or of other serious criminal offences as referred to in Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States[45] . Therefore, the data in Eurodac should be available, subject to the conditions set out in this Regulation, for comparison by the designated authorities of Member States and the European Police Office (Europol).

(9) The powers granted to law enforcement authorities to access Eurodac should be without prejudice to the right of an applicant for international protection to have his or her application processed in due course in accordance with the relevant law. Furthermore, any subsequent follow-up after obtaining a “hit” from Eurodac should also be without prejudice to that right.

(10) The Commission outlines in its Communication to the Council and the European Parliament of 24 November 2005 on improved effectiveness, enhanced interoperability and synergies among European databases in the area of Justice and Home Affairs that authorities responsible for internal security could have access to Eurodac in well defined cases, when there is a substantiated suspicion that the perpetrator of a terrorist or other serious criminal offence has applied for international protection. In that Communication the Commission also found that the proportionality principle requires that Eurodac be queried for such purposes only if there is an overriding public security concern, that is, if the act committed by the criminal or terrorist to be identified is so reprehensible that it justifies querying a database that registers persons with a clean criminal record, and it concluded that the threshold for authorities responsible for internal security to query Eurodac must therefore always be significantly higher than the threshold for querying criminal databases.

(11) Moreover, Europol plays a key role with respect to cooperation between Member States' authorities in the field of cross-border crime investigation in supporting Union-wide crime prevention, analyses and investigation. Consequently, Europol should also have access to Eurodac within the framework of its tasks and in accordance with Council Decision 2009/371/JHA of 6 April 2009 establishing the European Police Office (Europol)[46] .

(12) Requests for comparison of Eurodac data by Europol should be allowed only in specific cases, under specific circumstances and under strict conditions.

(13) Since Eurodac was originally established to facilitate the application of the Dublin Convention, access to Eurodac for the purposes of preventing, detecting or investigating terrorist offences or other serious criminal offences constitutes a change of the original purpose of Eurodac, which interferes with the fundamental right to respect for the private life of individuals whose personal data are processed in Eurodac. Any such interference must be in accordance with the law, which must be formulated with sufficient precision to allow individuals to adjust their conduct and it must protect individuals against arbitrariness and indicate with sufficient clarity the scope of discretion conferred on the competent authorities and the manner of its exercise. Any interference must be necessary in a democratic society to protect a legitimate and proportionate interest and proportionate to the legitimate objective it aims to achieve.

(14) Even though the original purpose of the establishment of Eurodac did not require the facility of requesting comparisons of data with the database on the basis of a latent fingerprint, which is the dactyloscopic trace which may be found at a crime scene, such a facility is fundamental in the field of police cooperation. The possibility to compare a latent fingerprint with the fingerprint data which is stored in Eurodac in cases where there are reasonable grounds for believing that the perpetrator or victim may fall under one of the categories covered by this Regulation will provide the designated authorities of the Member States with a very valuable tool in preventing, detecting or investigating terrorist offences or other serious criminal offences, when for example the only evidence available at a crime scene are latent fingerprints.

(15) This Regulation also lays down the conditions under which requests for comparison of fingerprint data with Eurodac data for the purposes of preventing, detecting or investigating terrorist offences or other serious criminal offences should be allowed and the necessary safeguards to ensure the protection of the fundamental right to respect for the private life of individuals whose personal data are processed in Eurodac. The strictness of those conditions reflects the fact that the Eurodac database registers fingerprint data of persons who are not presumed to have committed a terrorist offence or other serious criminal offence.

(16) With a view to ensuring equal treatment for all applicants and beneficiaries of international protection, as well as in order to ensure consistency with the current Union asylum acquis, in particular with Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council of 13 December 2011 on standards for the qualification of third-country nationals or stateless persons as beneficiaries of international protection, for a uniform status for refugees or for persons eligible for subsidiary protection, and for the content of the protection granted[47] and Regulation (EU) No 604/2013, it is appropriate to extend the scope of this Regulation in order to include applicants for subsidiary protection and persons eligible for subsidiary protection.

(17) It is also necessary to require the Member States promptly to take and transmit the fingerprint data of every applicant for international protection and of every third-country national or stateless person who is apprehended in connection with the irregular crossing of an external border of a Member State, if they are at least 14 years of age.

(18) It is necessary to lay down precise rules for the transmission of such fingerprint data to the Central System, the recording of such fingerprint data and of other relevant data in the Central System, their storage, their comparison with other fingerprint data, the transmission of the results of such comparison and the marking and erasure of the recorded data. Such rules may be different for, and should be specifically adapted to, the situation of different categories of third-country nationals or stateless persons.

(19) Member States should ensure the transmission of fingerprint data of an appropriate quality for the purpose of comparison by means of the computerised fingerprint recognition system. All authorities with a right of access to Eurodac should invest in adequate training and in the necessary technological equipment. The authorities with a right of access to Eurodac should inform the European Agency for the operational management of large-scale IT systems in the area of freedom, security and justice established by Regulation (EU) No 1077/2011 of the European Parliament and of the Council[48] (the “Agency”) of specific difficulties encountered with regard to the quality of data, in order to resolve them.

(20) The fact that it is temporarily or permanently impossible to take and/or to transmit fingerprint data, due to reasons such as insufficient quality of the data for appropriate comparison, technical problems, reasons linked to the protection of health or due to the data subject being unfit or unable to have his or her fingerprints taken owing to circumstances beyond his or her control, should not adversely affect the examination of or the decision on the application for international protection lodged by that person.

(21) Hits obtained from Eurodac should be verified by a trained fingerprint expert in order to ensure the accurate determination of responsibility under Regulation (EU) No 604/2013 and the exact identification of the criminal suspect or victim of crime whose data might be stored in Eurodac.

(22) Third-country nationals or stateless persons who have requested international protection in one Member State may have the option of requesting international protection in another Member State for many years to come. Therefore, the maximum period during which fingerprint data should be kept by the Central System should be of considerable length. Given that most third-country nationals or stateless persons who have stayed in the Union for several years will have obtained a settled status or even citizenship of a Member State after that period, a period of ten years should be considered a reasonable period for the storage of fingerprint data.

(23) The storage period should be shorter in certain special situations where there is no need to keep fingerprint data for that length of time. Fingerprint data should be erased immediately once third-country nationals or stateless persons obtain citizenship of a Member State.

(24) It is appropriate to store data relating to those data subjects whose fingerprints were initially recorded in Eurodac upon lodging their applications for international protection and who have been granted international protection in a Member State in order to allow data recorded upon lodging an application for international protection to be compared against them.

(25) The Agency has been entrusted with the Commission's tasks relating to the operational management of Eurodac in accordance with this Regulation and with certain tasks relating to the Communication Infrastructure as from the date on which the Agency took up its responsibilities on 1 December 2012. The Agency should take up the tasks entrusted to it under this Regulation, and the relevant provisions of Regulation (EU) No 1077/2011 should be amended accordingly. In addition, Europol should have observer status at the meetings of the Management Board of the Agency when a question in relation to the application of this Regulation concerning access for consultation of Eurodac by designated authorities of Member States and by Europol for the purposes of the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences is on the agenda. Europol should be able to appoint a representative to the Eurodac Advisory Group of the Agency.

(26) The Staff Regulations of Officials of the European Union (Staff Regulations of Officials) and the Conditions of Employment of Other Servants of the European Union (“Conditions of Employment”), laid down in Regulation (EEC, Euratom, ECSC) No 259/68 of the Council[49] (together referred to as the “Staff Regulations”) should apply to all staff working in the Agency on matters pertaining to this Regulation.

(27) It is necessary to lay down clearly the respective responsibilities of the Commission and the Agency, in respect of the Central System and the Communication Infrastructure, and of the Member States, as regards data processing, data security, access to, and correction of, recorded data.

(28) It is necessary to designate the competent authorities of the Member States as well as the National Access Point through which the requests for comparison with Eurodac data are made and to keep a list of the operating units within the designated authorities that are authorised to request such comparison for the specific purposes of the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences.

(29) Requests for comparison with data stored in the Central System should be made by the operating units within the designated authorities to the National Access Point, through the verifying authority and should be reasoned. The operating units within the designated authorities that are authorised to request comparisons with Eurodac data should not act as a verifying authority. The verifying authorities should act independently of the designated authorities and should be responsible for ensuring, in an independent manner, strict compliance with the conditions for access as established in this Regulation. The verifying authorities should then forward the request, without forwarding the reasons for it, for comparison through the National Access Point to the Central System following verification that all conditions for access are fulfilled. In exceptional cases of urgency where early access is necessary to respond to a specific and actual threat related to terrorist offences or other serious criminal offences, the verifying authority should process the request immediately and only carry out the verification afterwards.

(30) The designated authority and the verifying authority may be part of the same organisation, if permitted under national law, but the verifying authority should act independently when performing its tasks under this Regulation.

(31) For the purposes of protection of personal data, and to exclude systematic comparisons which should be forbidden, the processing of Eurodac data should only take place in specific cases and when it is necessary for the purposes of preventing, detecting or investigating terrorist offences or other serious criminal offences. A specific case exists in particular when the request for comparison is connected to a specific and concrete situation or to a specific and concrete danger associated with a terrorist offence or other serious criminal offence, or to specific persons in respect of whom there are serious grounds for believing that they will commit or have committed any such offence. A specific case also exists when the request for comparison is connected to a person who is the victim of a terrorist offence or other serious criminal offence. The designated authorities and Europol should thus only request a comparison with Eurodac when they have reasonable grounds to believe that such a comparison will provide information that will substantially assist them in preventing, detecting or investigating a terrorist offence or other serious criminal offence.

(32) In addition, access should be allowed only on condition that comparisons with the national fingerprint databases of the Member State and with the automated fingerprinting identification systems of all other Member States under Council Decision 2008/615/JHA of 23 June 2008 on the stepping up of cross-border cooperation, particularly in combating terrorism and cross-border crime[50] did not lead to the establishment of the identity of the data subject. That condition requires the requesting Member State to conduct comparisons with the automated fingerprinting identification systems of all other Member States under Decision 2008/615/JHA which are technically available, unless that Member State can justify that there are reasonable grounds to believe that it would not lead to the establishment of the identity of the data subject. Such reasonable grounds exist in particular where the specific case does not present any operational or investigative link to a given Member State. That condition requires prior legal and technical implementation of Decision 2008/615/JHA by the requesting Member State in the area of fingerprint data, as it should not be permitted to conduct a Eurodac check for law enforcement purposes where those above steps have not been first taken.

(33) Prior to searching Eurodac, designated authorities should also, provided that the conditions for a comparison are met, consult the Visa Information System under Council Decision 2008/633/JHA of 23 June 2008 concerning access for consultation of the Visa Information System (VIS) by designated authorities of Member States and by Europol for the purposes of the prevention, detection and investigation of terrorist offences and of other serious criminal offences[51] .

(34) For the purpose of efficient comparison and exchange of personal data, Member States should fully implement and make use of the existing international agreements as well as of Union law concerning the exchange of personal data already in force, in particular of Decision 2008/615/JHA.

(35) The best interests of the child should be a primary consideration for Member States when applying this Regulation. Where the requesting Member State establishes that Eurodac data pertain to a minor, these data may only be used for law enforcement purposes by the requesting Member State in accordance with that State's laws applicable to minors and in accordance with the obligation to give primary consideration to the best interests of the child.

(36) While the non-contractual liability of the Union in connection with the operation of the Eurodac system will be governed by the relevant provisions of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), it is necessary to lay down specific rules for the non-contractual liability of the Member States in connection with the operation of the system.

(37) Since the objective of this Regulation, namely the creation of a system for the comparison of fingerprint data to assist the implementation of Union asylum policy, cannot, by its very nature, be sufficiently achieved by the Member States and can therefore be better achieved at Union level, the Union may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union (TEU). In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Regulation does not go beyond what is necessary in order to achieve that objective.

(38) Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data[52] applies to the processing of personal data by the Member States carried out in application of this Regulation unless such processing is carried out by the designated or verifying authorities of the Member States for the purposes of the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences.

(39) The processing of personal data by the authorities of the Member States for the purposes of the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences pursuant to this Regulation should be subject to a standard of protection of personal data under their national law which complies with Council Framework Decision 2008/977/JHA of 27 November 2008 on the protection of personal data processed in the framework of police and judicial co-operation in criminal matters[53] .

(40) The principles set out in Directive 95/46/EC regarding the protection of the rights and freedoms of individuals, notably their right to privacy, with regard to the processing of personal data should be supplemented or clarified, in particular as far as certain sectors are concerned.

(41) Transfers of personal data obtained by a Member State or Europol pursuant to this Regulation from the Central System to any third country or international organisation or private entity established in or outside the Union should be prohibited, in order to ensure the right to asylum and to safeguard applicants for international protection from having their data disclosed to a third country. This implies that Member States should not transfer information obtained from the Central System concerning: the Member State(s) of origin; the place and date of application for international protection; the reference number used by the Member State of origin; the date on which the fingerprints were taken as well as the date on which the Member State(s) transmitted the data to Eurodac; the operator user ID; and any information relating to any transfer of the data subject under Regulation (EU) No 604/2013. That prohibition should be without prejudice to the right of Member States to transfer such data to third countries to which Regulation (EU) No 604/2013 applies, in order to ensure that Member States have the possibility of cooperating with such third countries for the purposes of this Regulation.

(42) National supervisory authorities should monitor the lawfulness of the processing of personal data by the Member States, and the supervisory authority set up by Decision 2009/371/JHA should monitor the lawfulness of data processing activities performed by Europol.

(43) Regulation (EC) No 45/2001 of the European Parliament and of the Council of 18 December 2000 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data by the Community institutions and bodies and on the free movement of such data[54] , and in particular Articles 21 and 22 thereof concerning confidentiality and security of processing, applies to the processing of personal data by Union institutions, bodies, offices and agencies carried out in application of this Regulation. However, certain points should be clarified in respect of the responsibility for the processing of data and of the supervision of data protection, bearing in mind that data protection is a key factor in the successful operation of Eurodac and that data security, high technical quality and lawfulness of consultations are essential to ensure the smooth and proper functioning of Eurodac as well as to facilitate the application of Regulation (EU) No 604/2013.

(44) The data subject should be informed of the purpose for which his or her data will be processed within Eurodac, including a description of the aims of Regulation (EU) No 604/2013, and of the use to which law enforcement authorities may put his or her data.

(45) It is appropriate that national supervisory authorities monitor the lawfulness of the processing of personal data by the Member States, whilst the European Data Protection Supervisor, as referred to in Regulation (EC) No 45/2001, should monitor the activities of the Union institutions, bodies, offices and agencies in relation to the processing of personal data carried out in application of this Regulation.

(46) Member States, the European Parliament, the Council and the Commission should ensure that the national and European supervisory authorities are able to supervise the use of and access to Eurodac data adequately.

(47) It is appropriate to monitor and evaluate the performance of Eurodac at regular intervals, including in terms of whether law enforcement access has led to indirect discrimination against applicants for international protection, as raised in the Commission's evaluation of the compliance of this Regulation with the Charter of Fundamental Rights of the European Union (“the Charter”). The Agency should submit an annual report on the activities of the Central System to the European Parliament and to the Council.

(48) Member States should provide for a system of effective, proportionate and dissuasive penalties to sanction the processing of data entered in the Central System contrary to the purpose of Eurodac.

(49) It is necessary that Member States be informed of the status of particular asylum procedures, with a view to facilitating the adequate application of Regulation (EU) No 604/2013.

(50) This Regulation respects the fundamental rights and observes the principles recognised in particular by the Charter. In particular, this Regulation seeks to ensure full respect for the protection of personal data and for the right to seek international protection, and to promote the application of Articles 8 and 18 of the Charter. This Regulation should therefore be applied accordingly.

(51) In accordance with Articles 1 and 2 of Protocol No 22 on the position of Denmark, annexed to the TEU and to the TFEU, Denmark is not taking part in the adoption of this Regulation and is not bound by it or subject to its application.

(52) In accordance with Article 3 of Protocol No 21 on the position of the United Kingdom and Ireland in respect of the Area of Freedom, Security and Justice, annexed to the TEU and to the TFEU, the United Kingdom has notified its wish to take part in the adoption and application of this Regulation.

(53) In accordance with Article 1 and 2 of Protocol No 21 on the position of the United Kingdom and Ireland in respect of the Area of Freedom, Security and Justice, annexed to the TEU and to the TFEU, and without prejudice to Article 4 of that Protocol, Ireland is not taking part in the adoption of this Regulation and is not bound by it or subject to its application.

(54) It is appropriate to restrict the territorial scope of this Regulation so as to align it on the territorial scope of Regulation (EU) No 604/2013,

HAVE ADOPTED THIS REGULATION:

Chapter I

General provisions

Article 1

Purpose of “Eurodac”

A system known as “Eurodac” is hereby established, the purpose of which shall be to assist in determining which Member State is to be responsible pursuant to Regulation (EU) No 604/2013 for examining an application for international protection lodged in a Member State by a third-country national or a stateless person, and otherwise to facilitate the application of Regulation (EU) No 604/2013 under the conditions set out in this Regulation.

This Regulation also lays down the conditions under which Member States' designated authorities and the European Police Office (Europol) may request the comparison of fingerprint data with those stored in the Central System for law enforcement purposes.

Without prejudice to the processing of data intended for Eurodac by the Member State of origin in databases set up under the latter's national law, fingerprint data and other personal data may be processed in Eurodac only for the purposes set out in this Regulation and Article 34(1) of Regulation (EU) No 604/2013.

Article 2

Definitions

For the purposes of this Regulation:

(a) “applicant for international protection” means a third-country national or a stateless person who has made an application for international protection as defined in Article 2(h) of Directive 2011/95/EU in respect of which a final decision has not yet been taken;

(b) “Member State of origin” means:

(i) in relation to a person covered by Article 9(1), the Member State which transmits the personal data to the Central System and receives the results of the comparison;

(ii) in relation to a person covered by Article 14(1), the Member State which transmits the personal data to the Central System;

(iii) in relation to a person covered by Article 17(1), the Member State which transmits the personal data to the Central System and receives the results of the comparison;

(c) “beneficiary of international protection” means a third-country national or a stateless person who has been granted international protection as defined in Article 2(a) of Directive 2011/95/EU;

(d) “hit” means the existence of a match or matches established by the Central System by comparison between fingerprint data recorded in the computerised central database and those transmitted by a Member State with regard to a person, without prejudice to the requirement that Member States shall immediately check the results of the comparison pursuant to Article 25(4);

(e) “National Access Point” means the designated national system which communicates with the Central System;

(f) “Agency” means the Agency established by Regulation (EU) No 1077/2011;

(g) “Europol” means the European Police Office established by Decision 2009/371/JHA;

(h) “Eurodac data” means all data stored in the Central System in accordance with Article 11 and Article 14(2);

(i) “law enforcement” means the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences;

(j) “terrorist offences” means the offences under national law which correspond or are equivalent to those referred to in Articles 1 to 4 of Framework Decision 2002/475/JHA;

(k) “serious criminal offences” means the forms of crime which correspond or are equivalent to those referred to in Article 2(2) of Framework Decision 2002/584/JHA, if they are punishable under national law by a custodial sentence or a detention order for a maximum period of at least three years;

(l) “fingerprint data” means the data relating to fingerprints of all or at least the index fingers, and if those are missing, the prints of all other fingers of a person, or a latent fingerprint.

The terms defined in Article 2 of Directive 95/46/EC shall have the same meaning in this Regulation in so far as personal data are processed by the authorities of the Member States for the purposes laid down in Article 1(1) of this Regulation.

Unless stated otherwise, the terms defined in Article 2 of Regulation (EU) No 604/2013 shall have the same meaning in this Regulation.

The terms defined in Article 2 of Framework Decision 2008/977/JHA shall have the same meaning in this Regulation in so far as personal data are processed by the authorities of the Member States for the purposes laid down in Article 1(2) of this Regulation.

Article 3

System architecture and basic principles

Eurodac shall consist of:

(a) a computerised central fingerprint database (“Central System”) composed of:

(i) a Central Unit,

(ii) a Business Continuity Plan and System;

(b) a communication infrastructure between the Central System and Member States that provides an encrypted virtual network dedicated to Eurodac data (“Communication Infrastructure”).

Each Member State shall have a single National Access Point.

Data on persons covered by Articles 9(1), 14(1) and 17(1) which are processed in the Central System shall be processed on behalf of the Member State of origin under the conditions set out in this Regulation and separated by appropriate technical means.

The rules governing Eurodac shall also apply to operations carried out by the Member States as from the transmission of data to the Central System until use is made of the results of the comparison.

The procedure for taking fingerprints shall be determined and applied in accordance with the national practice of the Member State concerned and in accordance with the safeguards laid down in the Charter of Fundamental Rights of the European Union, in the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms and in the United Nations Convention on the Rights of the Child.

Article 4

Operational management

The Agency shall be responsible for the operational management of Eurodac.

The operational management of Eurodac shall consist of all the tasks necessary to keep Eurodac functioning 24 hours a day, 7 days a week in accordance with this Regulation, in particular the maintenance work and technical developments necessary to ensure that the system functions at a satisfactory level of operational quality, in particular as regards the time required for interrogation of the Central System. A Business Continuity Plan and System shall be developed taking into account maintenance needs and unforeseen downtime of the system, including the impact of business continuity measures on data protection and security.

The Agency shall ensure, in cooperation with the Member States, that at all times the best available and most secure technology and techniques, subject to a cost-benefit analysis, are used for the Central System.

The Agency shall be responsible for the following tasks relating to the Communication Infrastructure:

(a) supervision;

(b) security;

(c) the coordination of relations between the Member States and the provider.

The Commission shall be responsible for all tasks relating to the Communication Infrastructure other than those referred to in paragraph 2, in particular:

(a) the implementation of the budget;

(b) acquisition and renewal;

(c) contractual matters.

Without prejudice to Article 17 of the Staff Regulations, the Agency shall apply appropriate rules of professional secrecy or other equivalent duties of confidentiality to all its staff required to work with Eurodac data. This obligation shall also apply after such staff leave office or employment or after the termination of their duties.

Article 5

Member States' designated authorities for law enforcement purposes

For the purposes laid down in Article 1(2), Member States shall designate the authorities that are authorised to request comparisons with Eurodac data pursuant to this Regulation. Designated authorities shall be authorities of the Member States which are responsible for the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences. Designated authorities shall not include agencies or units exclusively responsible for intelligence relating to national security.

Each Member State shall keep a list of the designated authorities.

Each Member State shall keep a list of the operating units within the designated authorities that are authorised to request comparisons with Eurodac data through the National Access Point.

Article 6

Member States' verifying authorities for law enforcement purposes

For the purposes laid down in Article 1(2), each Member State shall designate a single national authority or a unit of such an authority to act as its verifying authority. The verifying authority shall be an authority of the Member State which is responsible for the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences.

The designated authority and the verifying authority may be part of the same organisation, if permitted under national law, but the verifying authority shall act independently when performing its tasks under this Regulation. The verifying authority shall be separate from the operating units referred to in Article 5(3) and shall not receive instructions from them as regards the outcome of the verification.

Member States may designate more than one verifying authority to reflect their organisational and administrative structures, in accordance with their constitutional or legal requirements.

The verifying authority shall ensure that the conditions for requesting comparisons of fingerprints with Eurodac data are fulfilled.

Only duly empowered staff of the verifying authority shall be authorised to receive and transmit a request for access to Eurodac in accordance with Article 19.

Only the verifying authority shall be authorised to forward requests for comparison of fingerprints to the National Access Point.

Article 7

Europol

For the purposes laid down in Article 1(2), Europol shall designate a specialised unit with duly empowered Europol officials to act as its verifying authority, which shall act independently of the designated authority referred to in paragraph 2 of this Article when performing its tasks under this Regulation and shall not receive instructions from the designated authority as regards the outcome of the verification. The unit shall ensure that the conditions for requesting comparisons of fingerprints with Eurodac data are fulfilled. Europol shall designate in agreement with any Member State the National Access Point of that Member State which shall communicate its requests for comparison of fingerprint data to the Central System.

For the purposes laid down in Article 1(2), Europol shall designate an operating unit that is authorised to request comparisons with Eurodac data through its designated National Access Point. The designated authority shall be an operating unit of Europol which is competent to collect, store, process, analyse and exchange information to support and strengthen action by Member States in preventing, detecting or investigating terrorist offences or other serious criminal offences falling within Europol's mandate.

Article 8

Statistics

The Agency shall draw up statistics on the work of the Central System every quarter, indicating in particular:

(a) the number of data sets transmitted on persons referred to in Articles 9(1), 14(1) and 17(1);

(b) the number of hits for applicants for international protection who have lodged an application for international protection in another Member State;

(c) the number of hits for persons referred to in Article 14(1) who have subsequently lodged an application for international protection;

(d) the number of hits for persons referred to in Article 17(1) who had previously lodged an application for international protection in another Member State;

(e) the number of fingerprint data which the Central System had to request more than once from the Member States of origin because the fingerprint data originally transmitted did not lend themselves to comparison using the computerised fingerprint recognition system;

(f) the number of data sets marked, unmarked, blocked and unblocked in accordance with Article 18(1) and (3);

(g) the number of hits for persons referred to in Article 18(1) for whom hits have been recorded under points (b) and (d) of this Article;

(h) the number of requests and hits referred to in Article 20(1);

(i) the number of requests and hits referred to in Article 21(1).

At the end of each year, statistical data shall be established in the form of a compilation of the quarterly statistics for that year, including an indication of the number of persons for whom hits have been recorded under paragraph 1(b), (c) and (d). The statistics shall contain a breakdown of data for each Member State. The results shall be made public.

Chapter II

Applicants for international protection

Article 9

Collection, transmission and comparison of fingerprints

Each Member State shall promptly take the fingerprints of all fingers of every applicant for international protection of at least 14 years of age and shall, as soon as possible and no later than 72 hours after the lodging of his or her application for international protection, as defined by Article 20(2) of Regulation (EU) No 604/2013, transmit them together with the data referred to in Article 11(b) to (g) of this Regulation to the Central System.

Non-compliance with the 72-hour time-limit shall not relieve Member States of the obligation to take and transmit the fingerprints to the Central System. Where the condition of the fingertips does not allow the taking of the fingerprints of a quality ensuring appropriate comparison under Article 25, the Member State of origin shall retake the fingerprints of the applicant and resend them as soon as possible and no later than 48 hours after they have been successfully retaken.

By way of derogation from paragraph 1, where it is not possible to take the fingerprints of an applicant for international protection on account of measures taken to ensure his or her health or the protection of public health, Member States shall take and send such fingerprints as soon as possible and no later than 48 hours after those health grounds no longer prevail.

In the event of serious technical problems, Member States may extend the 72-hour time-limit in paragraph 1 by a maximum of a further 48 hours in order to carry out their national continuity plans.

Fingerprint data within the meaning of Article 11(a) transmitted by any Member State, with the exception of those transmitted in accordance with Article 10(b), shall be compared automatically with the fingerprint data transmitted by other Member States and already stored in the Central System.

The Central System shall ensure, at the request of a Member State, that the comparison referred to in paragraph 3 covers the fingerprint data previously transmitted by that Member State, in addition to the data from other Member States.

The Central System shall automatically transmit the hit or the negative result of the comparison to the Member State of origin. Where there is a hit, it shall transmit for all data sets corresponding to the hit the data referred to in Article 11(a) to (k) along with, where appropriate, the mark referred to in Article 18(1).

Article 10

Information on the status of the data subject

The following information shall be sent to the Central System in order to be stored in accordance with Article 12 for the purpose of transmission under Article 9(5):

(a) when an applicant for international protection or another person as referred to in Article 18(1)(d) of Regulation (EU) No 604/2013 arrives in the Member State responsible following a transfer pursuant to a decision acceding to a take back request as referred to in Article 25 thereof, the Member State responsible shall update its data set recorded in conformity with Article 11 of this Regulation relating to the person concerned by adding his or her date of arrival;

(b) when an applicant for international protection arrives in the Member State responsible following a transfer pursuant to a decision acceding to a take charge request according to Article 22 of Regulation (EU) No 604/2013, the Member State responsible shall send a data set recorded in conformity with Article 11 of this Regulation relating to the person concerned and shall include his or her date of arrival;

(c) as soon as the Member State of origin establishes that the person concerned whose data was recorded in Eurodac in accordance with Article 11 of this Regulation has left the territory of the Member States, it shall update its data set recorded in conformity with Article 11 of this Regulation relating to the person concerned by adding the date when that person left the territory, in order to facilitate the application of Articles 19(2) and 20(5) of Regulation (EU) No 604/2013;

(d) as soon as the Member State of origin ensures that the person concerned whose data was recorded in Eurodac in accordance with Article 11 of this Regulation has left the territory of the Member States in compliance with a return decision or removal order issued following the withdrawal or rejection of the application for international protection as provided for in Article 19(3) of Regulation (EU) No 604/2013, it shall update its data set recorded in conformity with Article 11 of this Regulation relating to the person concerned by adding the date of his or her removal or when he or she left the territory;

(e) the Member State which becomes responsible in accordance with Article 17(1) of Regulation (EU) No 604/2013 shall update its data set recorded in conformity with Article 11 of this Regulation relating to the applicant for international protection by adding the date when the decision to examine the application was taken.

Article 11

Recording of data

Only the following data shall be recorded in the Central System:

(a) fingerprint data;

(b) Member State of origin, place and date of the application for international protection; in the cases referred to in Article 10(b), the date of application shall be the one entered by the Member State who transferred the applicant;

(c) sex;

(d) reference number used by the Member State of origin;

(e) date on which the fingerprints were taken;

(f) date on which the data were transmitted to the Central System;

(g) operator user ID;

(h) where applicable in accordance with Article 10(a) or (b), the date of the arrival of the person concerned after a successful transfer;

(i) where applicable in accordance with Article 10(c), the date when the person concerned left the territory of the Member States;

(j) where applicable in accordance with Article 10(d), the date when the person concerned left or was removed from the territory of the Member States;

(k) where applicable in accordance with Article 10(e), the date when the decision to examine the application was taken.

Article 12

Data storage

1. Each set of data, as referred to in Article 11, shall be stored in the Central System for ten years from the date on which the fingerprints were taken.

2. Upon expiry of the period referred to in paragraph 1, the Central System shall automatically erase the data from the Central System.

Article 13

Advance data erasure

Data relating to a person who has acquired citizenship of any Member State before expiry of the period referred to in Article 12(1) shall be erased from the Central System in accordance with Article 27(4) as soon as the Member State of origin becomes aware that the person concerned has acquired such citizenship.

The Central System shall, as soon as possible and no later than after 72 hours, inform all Member States of origin of the erasure of data in accordance with paragraph 1 by another Member State of origin having produced a hit with data which they transmitted relating to persons referred to in Article 9(1) or 14(1).

Chapter III

Third-country nationals or stateless persons apprehended in connection with the irregular crossing of an external border

Article 14

Collection and transmission of fingerprint data

Each Member State shall promptly take the fingerprints of all fingers of every third-country national or stateless person of at least 14 years of age who is apprehended by the competent control authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the border of that Member State having come from a third country and who is not turned back or who remains physically on the territory of the Member States and who is not kept in custody, confinement or detention during the entirety of the period between apprehension and removal on the basis of the decision to turn him or her back.

The Member State concerned shall, as soon as possible and no later than 72 hours after the date of apprehension, transmit to the Central System the following data in relation to any third-country national or stateless person, as referred to in paragraph 1, who is not turned back:

(a) fingerprint data;

(b) Member State of origin, place and date of the apprehension;

(c) sex;

(d) reference number used by the Member State of origin;

(e) date on which the fingerprints were taken;

(f) date on which the data were transmitted to the Central System;

(g) operator user ID.

By way of derogation from paragraph 2, the data specified in paragraph 2 relating to persons apprehended as described in paragraph 1 who remain physically on the territory of the Member States but are kept in custody, confinement or detention upon their apprehension for a period exceeding 72 hours shall be transmitted before their release from custody, confinement or detention.

Non-compliance with the 72-hour time-limit referred to in paragraph 2 of this Article shall not relieve Member States of the obligation to take and transmit the fingerprints to the Central System. Where the condition of the fingertips does not allow the taking of fingerprints of a quality ensuring appropriate comparison under Article 25, the Member State of origin shall retake the fingerprints of persons apprehended as described in paragraph 1 of this Article, and resend them as soon as possible and no later than 48 hours after they have been successfully retaken.

By way of derogation from paragraph 1, where it is not possible to take the fingerprints of the apprehended person on account of measures taken to ensure his or her health or the protection of public health, the Member State concerned shall take and send such fingerprints as soon as possible and no later than 48 hours after those health grounds no longer prevail.

In the event of serious technical problems, Member States may extend the 72-hour time-limit in paragraph 2 by a maximum of a further 48 hours in order to carry out their national continuity plans.

Article 15

Recording of data

The data referred to in Article 14(2) shall be recorded in the Central System.

Without prejudice to Article 8, data transmitted to the Central System pursuant to Article 14(2) shall be recorded solely for the purposes of comparison with data on applicants for international protection subsequently transmitted to the Central System and for the purposes laid down in Article 1(2).

The Central System shall not compare data transmitted to it pursuant to Article 14(2) with any data previously recorded in the Central System, or with data subsequently transmitted to the Central System pursuant to Article 14(2).

As regards the comparison of data on applicants for international protection subsequently transmitted to the Central System with the data referred to in paragraph 1, the procedures provided for in Article 9(3) and (5) and in Article 25(4) shall apply.

Article 16

Storage of data

Each set of data relating to a third-country national or stateless person as referred to in Article 14(1) shall be stored in the Central System for 18 months from the date on which his or her fingerprints were taken. Upon expiry of that period, the Central System shall automatically erase such data.

The data relating to a third-country national or stateless person as referred to in Article 14(1) shall be erased from the Central System in accordance with Article 28(3) as soon as the Member State of origin becomes aware of one of the following circumstances before the 18 month period referred to in paragraph 1 of this Article has expired:

(a) the third-country national or stateless person has been issued with a residence document;

(b) the third-country national or stateless person has left the territory of the Member States;

(c) the third-country national or stateless person has acquired the citizenship of any Member State.

The Central System shall, as soon as possible and no later than after 72 hours, inform all Member States of origin of the erasure of data for the reason specified in paragraph 2(a) or (b) of this Article by another Member State of origin having produced a hit with data which they transmitted relating to persons referred to in Article 14(1).

The Central System shall, as soon as possible and no later than after 72 hours, inform all Member States of origin of the erasure of data for the reason specified in paragraph 2(c) of this Article by another Member State of origin having produced a hit with data which they transmitted relating to persons referred to in Article 9(1) or 14(1).

Chapter IV

Third-country nationals or stateless persons found illegally staying in a Member State

Article 17

Comparison of fingerprint data

With a view to checking whether a third-country national or a stateless person found illegally staying within its territory has previously lodged an application for international protection in another Member State, a Member State may transmit to the Central System any fingerprint data relating to fingerprints which it may have taken of any such third-country national or stateless person of at least 14 years of age together with the reference number used by that Member State.

As a general rule there are grounds for checking whether the third-country national or stateless person has previously lodged an application for international protection in another Member State where:

(a) the third-country national or stateless person declares that he or she has lodged an application for international protection but without indicating the Member State in which he or she lodged the application;

(b) the third-country national or stateless person does not request international protection but objects to being returned to his or her country of origin by claiming that he or she would be in danger, or

(c) the third-country national or stateless person otherwise seeks to prevent his or her removal by refusing to cooperate in establishing his or her identity, in particular by showing no, or false, identity papers.

Where Member States take part in the procedure referred to in paragraph 1, they shall transmit to the Central System the fingerprint data relating to all or at least the index fingers and, if those are missing, the prints of all the other fingers, of third-country nationals or stateless persons referred to in paragraph 1.

The fingerprint data of a third-country national or a stateless person as referred to in paragraph 1 shall be transmitted to the Central System solely for the purpose of comparison with the fingerprint data of applicants for international protection transmitted by other Member States and already recorded in the Central System.

The fingerprint data of such a third-country national or a stateless person shall not be recorded in the Central System, nor shall they be compared with the data transmitted to the Central System pursuant to Article 14(2).

Once the results of the comparison of fingerprint data have been transmitted to the Member State of origin, the record of the search shall be kept by the Central System only for the purposes of Article 28. Other than for those purposes, no other record of the search may be stored either by Member States or by the Central System.

As regards the comparison of fingerprint data transmitted under this Article with the fingerprint data of applicants for international protection transmitted by other Member States which have already been stored in the Central System, the procedures provided for in Article 9(3) and (5) and in Article 25(4) shall apply.

Chapter V

Beneficiaries of international protection

Article 18

Marking of data

For the purposes laid down in Article 1(1), the Member State of origin which granted international protection to an applicant for international protection whose data were previously recorded in the Central System pursuant to Article 11 shall mark the relevant data in conformity with the requirements for electronic communication with the Central System established by the Agency. That mark shall be stored in the Central System in accordance with Article 12 for the purpose of transmission under Article 9(5). The Central System shall inform all Member States of origin of the marking of data by another Member State of origin having produced a hit with data which they transmitted relating to persons referred to in Article 9(1) or 14(1). Those Member States of origin shall also mark the corresponding data sets.

The data of beneficiaries of international protection stored in the Central System and marked pursuant to paragraph 1 of this Article shall be made available for comparison for the purposes laid down in Article 1(2) for a period of three years after the date on which the data subject was granted international protection.

Where there is a hit, the Central System shall transmit the data referred to in Article 11(a) to (k) for all the data sets corresponding to the hit. The Central System shall not transmit the mark referred to in paragraph 1 of this Article. Upon the expiry of the period of three years, the Central System shall automatically block such data from being transmitted in the event of a request for comparison for the purposes laid down in Article 1(2), whilst leaving those data available for comparison for the purposes laid down in Article 1(1) until the point of their erasure. Blocked data shall not be transmitted, and the Central System shall return a negative result to the requesting Member State in the event of a hit.

The Member State of origin shall unmark or unblock data concerning a third-country national or stateless person whose data were previously marked or blocked in accordance with paragraphs 1 or 2 of this Article if his or her status is revoked or ended or the renewal of his or her status is refused under Articles 14 or 19 of Directive 2011/95/EU.

Chapter VI

Procedure for comparison and data transmission for law enforcement purposes

Article 19

Procedure for comparison of fingerprint data with Eurodac data

For the purposes laid down in Article 1(2), the designated authorities referred to in Articles 5(1) and 7(2) may submit a reasoned electronic request as provided for in Article 20(1) together with the reference number used by them, to the verifying authority for the transmission for comparison of fingerprint data to the Central System via the National Access Point. Upon receipt of such a request, the verifying authority shall verify whether all the conditions for requesting a comparison referred to in Articles 20 or 21, as appropriate, are fulfilled.

Where all the conditions for requesting a comparison referred to in Articles 20 or 21 are fulfilled, the verifying authority shall transmit the request for comparison to the National Access Point which will process it to the Central System in accordance with Article 9(3) and (5) for the purpose of comparison with the data transmitted to the Central System pursuant to Articles 9(1) and 14(2).

In exceptional cases of urgency where there is a need to prevent an imminent danger associated with a terrorist offence or other serious criminal offence, the verifying authority may transmit the fingerprint data to the National Access Point for comparison immediately upon receipt of a request by a designated authority and only verify ex-post whether all the conditions for requesting a comparison referred to in Article 20 or Article 21 are fulfilled, including whether an exceptional case of urgency actually existed. The ex-post verification shall take place without undue delay after the processing of the request.

Where an ex-post verification determines that the access to Eurodac data was not justified, all the authorities that have accessed such data shall erase the information communicated from Eurodac and shall inform the verifying authority of such erasure.

Article 20

Conditions for access to Eurodac by designated authorities

For the purposes laid down in Article 1(2), designated authorities may submit a reasoned electronic request for the comparison of fingerprint data with the data stored in the Central System within the scope of their powers only if comparisons with the following databases did not lead to the establishment of the identity of the data subject:

national fingerprint databases;

the automated fingerprinting identification systems of all other Member States under Decision 2008/615/JHA where comparisons are technically available, unless there are reasonable grounds to believe that a comparison with such systems would not lead to the establishment of the identity of the data subject. Such reasonable grounds shall be included in the reasoned electronic request for comparison with Eurodac data sent by the designated authority to the verifying authority; and

the Visa Information System provided that the conditions for such a comparison laid down in Decision 2008/633/JHA are met;

and where the following cumulative conditions are met:

(a) the comparison is necessary for the purpose of the prevention, detection or investigation of terrorist offences or of other serious criminal offences, which means that there is an overriding public security concern which makes the searching of the database proportionate;

(b) the comparison is necessary in a specific case (i.e. systematic comparisons shall not be carried out); and

(c) there are reasonable grounds to consider that the comparison will substantially contribute to the prevention, detection or investigation of any of the criminal offences in question. Such reasonable grounds exist in particular where there is a substantiated suspicion that the suspect, perpetrator or victim of a terrorist offence or other serious criminal offence falls in a category covered by this Regulation.

Requests for comparison with Eurodac data shall be limited to searching with fingerprint data.

Article 21

Conditions for access to Eurodac by Europol

For the purposes laid down in Article 1(2), Europol's designated authority may submit a reasoned electronic request for the comparison of fingerprint data with the data stored in the Central System within the limits of Europol's mandate and where necessary for the performance of Europol's tasks only if comparisons with fingerprint data stored in any information processing systems that are technically and legally accessible by Europol did not lead to the establishment of the identity of the data subject and where the following cumulative conditions are met:

(a) the comparison is necessary to support and strengthen action by Member States in preventing, detecting or investigating terrorist offences or other serious criminal offences falling under Europol's mandate, which means that there is an overriding public security concern which makes the searching of the database proportionate;

(b) the comparison is necessary in a specific case (i.e. systematic comparisons shall not be carried out); and

(c) there are reasonable grounds to consider that the comparison will substantially contribute to the prevention, detection or investigation of any of the criminal offences in question. Such reasonable grounds exist in particular where there is a substantiated suspicion that the suspect, perpetrator or victim of a terrorist offence or other serious criminal offence falls in a category covered by this Regulation.

Requests for comparison with Eurodac data shall be limited to comparisons of fingerprint data.

Processing of information obtained by Europol from comparison with Eurodac data shall be subject to the authorisation of the Member State of origin. Such authorisation shall be obtained via the Europol national unit of that Member State.

Article 22

Communication between the designated authorities, the verifying authorities and the National Access Points

Without prejudice to Article 26, all communication between the designated authorities, the verifying authorities and the National Access Points shall be secure and take place electronically.

For the purposes laid down in Article 1(2), fingerprints shall be digitally processed by the Member States and transmitted in the data format referred to in Annex I, in order to ensure that the comparison can be carried out by means of the computerised fingerprint recognition system.

Chapter VII

Data processing, data protection and liability

Article 23

Responsibility for data processing

The Member State of origin shall be responsible for ensuring that:

(a) fingerprints are taken lawfully;

(b) fingerprint data and the other data referred to in Article 11, Article 14(2) and Article 17(2) are lawfully transmitted to the Central System;

(c) data are accurate and up-to-date when they are transmitted to the Central System;

(d) without prejudice to the responsibilities of the Agency, data in the Central System are lawfully recorded, stored, corrected and erased;

(e) the results of fingerprint data comparisons transmitted by the Central System are lawfully processed.

In accordance with Article 34, the Member State of origin shall ensure the security of the data referred to in paragraph 1 before and during transmission to the Central System as well as the security of the data it receives from the Central System.

The Member State of origin shall be responsible for the final identification of the data pursuant to Article 25(4).

The Agency shall ensure that the Central System is operated in accordance with the provisions of this Regulation. In particular, the Agency shall:

(a) adopt measures ensuring that persons working with the Central System process the data recorded therein only in accordance with the purposes of Eurodac as laid down in Article 1;

(b) take the necessary measures to ensure the security of the Central System in accordance with Article 34;

(c) ensure that only persons authorised to work with the Central System have access thereto, without prejudice to the competences of the European Data Protection Supervisor.

The Agency shall inform the European Parliament and the Council as well as the European Data Protection Supervisor of the measures it takes pursuant to the first subparagraph.

Article 24

Transmission

Fingerprints shall be digitally processed and transmitted in the data format referred to in Annex I. As far as necessary for the efficient operation of the Central System, the Agency shall establish the technical requirements for transmission of the data format by Member States to the Central System and vice versa. The Agency shall ensure that the fingerprint data transmitted by the Member States can be compared by the computerised fingerprint recognition system.

Member States shall transmit the data referred to in Article 11, Article 14(2) and Article 17(2) electronically. The data referred to in Article 11 and Article 14(2) shall be automatically recorded in the Central System. As far as necessary for the efficient operation of the Central System, the Agency shall establish the technical requirements to ensure that data can be properly electronically transmitted from the Member States to the Central System and vice versa.

The reference number referred to in Articles 11(d), 14(2)(d), 17(1) and 19(1) shall make it possible to relate data unambiguously to one particular person and to the Member State which is transmitting the data. In addition, it shall make it possible to tell whether such data relate to a person referred to in Article 9(1), 14(1) or 17(1).

The reference number shall begin with the identification letter or letters by which, in accordance with the norm referred to in Annex I, the Member State transmitting the data is identified. The identification letter or letters shall be followed by the identification of the category of person or request. “1” refers to data relating to persons referred to in Article 9(1), “2” to persons referred to in Article 14(1), “3” to persons referred to in Article 17(1), “4” to requests referred to in Article 20, “5” to requests referred to in Article 21 and “9” to requests referred to in Article 29.

The Agency shall establish the technical procedures necessary for Member States to ensure receipt of unambiguous data by the Central System.

The Central System shall confirm receipt of the transmitted data as soon as possible. To that end, the Agency shall establish the necessary technical requirements to ensure that Member States receive the confirmation receipt if requested.

Article 25

Carrying out comparisons and transmitting results

Member States shall ensure the transmission of fingerprint data of an appropriate quality for the purpose of comparison by means of the computerised fingerprint recognition system. As far as necessary to ensure that the results of the comparison by the Central System reach a very high level of accuracy, the Agency shall define the appropriate quality of transmitted fingerprint data. The Central System shall, as soon as possible, check the quality of the fingerprint data transmitted. If fingerprint data do not lend themselves to comparison using the computerised fingerprint recognition system, the Central System shall inform the Member State concerned. That Member State shall then transmit fingerprint data of the appropriate quality using the same reference number as the previous set of fingerprint data.

The Central System shall carry out comparisons in the order of arrival of requests. Each request shall be dealt with within 24 hours. A Member State may for reasons connected with national law require particularly urgent comparisons to be carried out within one hour. Where such time-limits cannot be respected owing to circumstances which are outside the Agency's responsibility, the Central System shall process the request as a matter of priority as soon as those circumstances no longer prevail. In such cases, as far as is necessary for the efficient operation of the Central System, the Agency shall establish criteria to ensure the priority handling of requests.

As far as necessary for the efficient operation of the Central System, the Agency shall establish the operational procedures for the processing of the data received and for transmitting the result of the comparison.

The result of the comparison shall be immediately checked in the receiving Member State by a fingerprint expert as defined in accordance with its national rules, specifically trained in the types of fingerprint comparisons provided for in this Regulation. For the purposes laid down in Article 1(1) of this Regulation, final identification shall be made by the Member State of origin in cooperation with the other Member States concerned, pursuant to Article 34 of Regulation (EU) No 604/2013.

Information received from the Central System relating to other data found to be unreliable shall be erased as soon as the unreliability of the data is established.

Where final identification in accordance with paragraph 4 reveals that the result of the comparison received from the Central System does not correspond to the fingerprint data sent for comparison, Member States shall immediately erase the result of the comparison and communicate this fact as soon as possible and no later than after three working days to the Commission and to the Agency.

Article 26

Communication between Member States and the Central System

Data transmitted from the Member States to the Central System and vice versa shall use the Communication Infrastructure. As far as is necessary for the efficient operation of the Central System, the Agency shall establish the technical procedures necessary for the use of the Communication Infrastructure.

Article 27

Access to, and correction or erasure of, data recorded in Eurodac

The Member State of origin shall have access to data which it has transmitted and which are recorded in the Central System in accordance with this Regulation.

No Member State may conduct searches of the data transmitted by another Member State, nor may it receive such data apart from data resulting from the comparison referred to in Article 9(5).

The authorities of Member States which, pursuant to paragraph 1 of this Article, have access to data recorded in the Central System shall be those designated by each Member State for the purposes laid down in Article 1(1). That designation shall specify the exact unit responsible for carrying out tasks related to the application of this Regulation. Each Member State shall without delay communicate to the Commission and the Agency a list of those units and any amendments thereto. The Agency shall publish the consolidated list in the Official Journal of the European Union. Where there are amendments thereto, the Agency shall publish once a year an updated consolidated list online.

Only the Member State of origin shall have the right to amend the data which it has transmitted to the Central System by correcting or supplementing such data, or to erase them, without prejudice to erasure carried out in pursuance of Article 12(2) or 16(1).

If a Member State or the Agency has evidence to suggest that data recorded in the Central System are factually inaccurate, it shall advise the Member State of origin as soon as possible.

If a Member State has evidence to suggest that data were recorded in the Central System in breach of this Regulation, it shall advise the Agency, the Commission and the Member State of origin as soon as possible. The Member State of origin shall check the data concerned and, if necessary, amend or erase them without delay.

The Agency shall not transfer or make available to the authorities of any third country data recorded in the Central System. This prohibition shall not apply to transfers of such data to third countries to which Regulation (EU) No 604/2013 applies.

Article 28

Keeping of records

The Agency shall keep records of all data processing operations within the Central System. These records shall show the purpose, date and time of access, the data transmitted, the data used for interrogation and the name of both the unit entering or retrieving the data and the persons responsible.

The records referred to in paragraph 1 of this Article may be used only for the data protection monitoring of the admissibility of data processing as well as to ensure data security pursuant to Article 34. The records must be protected by appropriate measures against unauthorised access and erased after a period of one year after the storage period referred to in Article 12(1) and in Article 16(1) has expired, unless they are required for monitoring procedures which have already begun.

For the purposes laid down in Article 1(1), each Member State shall take the necessary measures in order to achieve the objectives set out in paragraphs 1 and 2 of this Article in relation to its national system. In addition, each Member State shall keep records of the staff duly authorised to enter or retrieve the data.

Article 29

Rights of the data subject

A person covered by Article 9(1), Article 14(1) or Article 17(1) shall be informed by the Member State of origin in writing, and where necessary, orally, in a language that he or she understands or is reasonably supposed to understand, of the following:

(a) the identity of the controller within the meaning of Article 2(d) of Directive 95/46/EC and of his or her representative, if any;

(b) the purpose for which his or her data will be processed in Eurodac, including a description of the aims of Regulation (EU) No 604/2013, in accordance with Article 4 thereof and an explanation in intelligible form, using clear and plain language, of the fact that Eurodac may be accessed by the Member States and Europol for law enforcement purposes;

(c) the recipients of the data;

(d) in relation to a person covered by Article 9(1) or 14(1), the obligation to have his or her fingerprints taken;

(e) the right of access to data relating to him or her, and the right to request that inaccurate data relating to him or her be corrected or that unlawfully processed data relating to him or her be erased, as well as the right to receive information on the procedures for exercising those rights including the contact details of the controller and the national supervisory authorities referred to in Article 30(1).

In relation to a person covered by Article 9(1) or 14(1), the information referred to in paragraph 1 of this Article shall be provided at the time when his or her fingerprints are taken.

In relation to a person covered by Article 17(1), the information referred to in paragraph 1 of this Article shall be provided no later than at the time when the data relating to that person are transmitted to the Central System. That obligation shall not apply where the provision of such information proves impossible or would involve a disproportionate effort.

Where a person covered by Article 9(1), Article 14(1) and Article 17(1) is a minor, Member States shall provide the information in an age-appropriate manner.

A common leaflet, containing at least the information referred to in paragraph 1 of this Article and the information referred to in Article 4(1) of Regulation (EU) No 604/2013 shall be drawn up in accordance with the procedure referred to in Article 44(2) of that Regulation.

The leaflet shall be clear and simple, drafted in a language that the person concerned understands or is reasonably supposed to understand.

The leaflet shall be established in such a manner as to enable Member States to complete it with additional Member State-specific information. This Member State-specific information shall include at least the rights of the data subject, the possibility of assistance by the national supervisory authorities, as well as the contact details of the office of the controller and the national supervisory authorities.

For the purposes laid down in Article 1(1) of this Regulation, in each Member State any data subject may, in accordance with the laws, regulations and procedures of that State, exercise the rights provided for in Article 12 of Directive 95/46/EC.

Without prejudice to the obligation to provide other information in accordance with Article 12(a) of Directive 95/46/EC, the data subject shall have the right to obtain communication of the data relating to him or her recorded in the Central System and of the Member State which transmitted them to the Central System. Such access to data may be granted only by a Member State.

For the purposes laid down in Article 1(1), in each Member State, any person may request that data which are factually inaccurate be corrected or that data recorded unlawfully be erased. The correction and erasure shall be carried out without excessive delay by the Member State which transmitted the data, in accordance with its laws, regulations and procedures.

For the purposes laid down in Article 1(1), if the rights of correction and erasure are exercised in a Member State other than that, or those, which transmitted the data, the authorities of that Member State shall contact the authorities of the Member State or States which transmitted the data so that the latter may check the accuracy of the data and the lawfulness of their transmission and recording in the Central System.

For the purposes laid down in Article 1(1), if it emerges that data recorded in the Central System are factually inaccurate or have been recorded unlawfully, the Member State which transmitted them shall correct or erase the data in accordance with Article 27(3). That Member State shall confirm in writing to the data subject without excessive delay that it has taken action to correct or erase data relating to him or her.

For the purposes laid down in Article 1(1), if the Member State which transmitted the data does not agree that data recorded in the Central System are factually inaccurate or have been recorded unlawfully, it shall explain in writing to the data subject without excessive delay why it is not prepared to correct or erase the data.

That Member State shall also provide the data subject with information explaining the steps which he or she can take if he or she does not accept the explanation provided. This shall include information on how to bring an action or, if appropriate, a complaint before the competent authorities or courts of that Member State and any financial or other assistance that is available in accordance with the laws, regulations and procedures of that Member State.

Any request under paragraphs 4 and 5 shall contain all the necessary particulars to identify the data subject, including fingerprints. Such data shall be used exclusively to permit the exercise of the rights referred to in paragraphs 4 and 5 and shall be erased immediately afterwards.

The competent authorities of the Member States shall cooperate actively to enforce promptly the rights laid down in paragraphs 5, 6 and 7.

Whenever a person requests data relating to him or her in accordance with paragraph 4, the competent authority shall keep a record in the form of a written document that such a request was made and how it was addressed, and shall make that document available to the national supervisory authorities without delay.

For the purposes laid down in Article 1(1) of this Regulation, in each Member State, the national supervisory authority shall, on the basis of his or her request, assist the data subject in accordance with Article 28(4) of Directive 95/46/EC in exercising his or her rights.

For the purposes laid down in Article 1(1) of this Regulation, the national supervisory authority of the Member State which transmitted the data and the national supervisory authority of the Member State in which the data subject is present shall assist and, where requested, advise him or her in exercising his or her right to correct or erase data. Both national supervisory authorities shall cooperate to this end. Requests for such assistance may be made to the national supervisory authority of the Member State in which the data subject is present, which shall transmit the requests to the authority of the Member State which transmitted the data.

In each Member State any person may, in accordance with the laws, regulations and procedures of that State, bring an action or, if appropriate, a complaint before the competent authorities or courts of the State if he or she is refused the right of access provided for in paragraph 4.

Any person may, in accordance with the laws, regulations and procedures of the Member State which transmitted the data, bring an action or, if appropriate, a complaint before the competent authorities or courts of that State concerning the data relating to him or her recorded in the Central System, in order to exercise his or her rights under paragraph 5. The obligation of the national supervisory authorities to assist and, where requested, advise the data subject in accordance with paragraph 13 shall subsist throughout the proceedings.

Article 30

Supervision by the national supervisory authorities

For the purposes laid down in Article 1(1) of this Regulation, each Member State shall provide that the national supervisory authority or authorities designated pursuant to Article 28(1) of Directive 95/46/EC shall monitor independently, in accordance with its respective national law, the lawfulness of the processing, in accordance with this Regulation, of personal data by the Member State in question, including their transmission to the Central System.

Each Member State shall ensure that its national supervisory authority has access to advice from persons with sufficient knowledge of fingerprint data.

Article 31

Supervision by the European Data Protection Supervisor

The European Data Protection Supervisor shall ensure that all the personal data processing activities concerning Eurodac, in particular by the Agency, are carried out in accordance with Regulation (EC) No 45/2001 and with this Regulation.

The European Data Protection Supervisor shall ensure that an audit of the Agency's personal data processing activities is carried out in accordance with international auditing standards at least every three years. A report of such audit shall be sent to the European Parliament, the Council, the Commission, the Agency, and the national supervisory authorities. The Agency shall be given an opportunity to make comments before the report is adopted.

Article 32

Cooperation between national supervisory authorities and the European Data Protection Supervisor

The national supervisory authorities and the European Data Protection Supervisor shall, each acting within the scope of their respective competences, cooperate actively in the framework of their responsibilities and shall ensure coordinated supervision of Eurodac.

Member States shall ensure that every year an audit of the processing of personal data for the purposes laid down in Article 1(2) is carried out by an independent body, in accordance with Article 33(2), including an analysis of a sample of reasoned electronic requests.

The audit shall be attached to the annual report of the Member States referred to in Article 40(7).

The national supervisory authorities and the European Data Protection Supervisor shall, each acting within the scope of their respective competences, exchange relevant information, assist each other in carrying out audits and inspections, examine difficulties of interpretation or application of this Regulation, study problems with the exercise of independent supervision or in the exercise of the rights of data subjects, draw up harmonised proposals for joint solutions to any problems and promote awareness of data protection rights, as necessary.

For the purpose laid down in paragraph 3, the national supervisory authorities and the European Data Protection Supervisor shall meet at least twice a year. The costs and servicing of these meetings shall be for the account of the European Data Protection Supervisor. Rules of procedure shall be adopted at the first meeting. Further working methods shall be developed jointly as necessary. A joint report of activities shall be sent to the European Parliament, the Council, the Commission and the Agency every two years.

Article 33

Protection of personal data for law enforcement purposes

Each Member State shall provide that the provisions adopted under national law implementing Framework Decision 2008/977/JHA are also applicable to the processing of personal data by its national authorities for the purposes laid down in Article 1(2) of this Regulation.

The monitoring of the lawfulness of the processing of personal data under this Regulation by the Member States for the purposes laid down in Article 1(2) of this Regulation, including their transmission to and from Eurodac, shall be carried out by the national supervisory authorities designated pursuant to Framework Decision 2008/977/JHA.

The processing of personal data by Europol pursuant to this Regulation shall be in accordance with Decision 2009/371/JHA and shall be supervised by an independent external data protection supervisor. Articles 30, 31 and 32 of that Decision shall be applicable to the processing of personal data by Europol pursuant to this Regulation. The independent external data protection supervisor shall ensure that the rights of the individual are not violated.

Personal data obtained pursuant to this Regulation from Eurodac for the purposes laid down in Article 1(2) shall only be processed for the purposes of the prevention, detection or investigation of the specific case for which the data have been requested by a Member State or by Europol.

The Central System, the designated and verifying authorities and Europol shall keep records of the searches for the purpose of permitting the national data protection authorities and the European Data Protection Supervisor to monitor the compliance of data processing with Union data protection rules, including for the purpose of maintaining records in order to prepare the annual reports referred to in Article 40(7). Other than for such purposes, personal data, as well as the records of the searches, shall be erased in all national and Europol files after a period of one month, unless the data are required for the purposes of the specific ongoing criminal investigation for which they were requested by a Member State or by Europol.

Article 34

Data security

The Member State of origin shall ensure the security of the data before and during transmission to the Central System.

Each Member State shall, in relation to all data processed by its competent authorities pursuant to this Regulation, adopt the necessary measures, including a security plan, in order to:

(a) physically protect the data, including by making contingency plans for the protection of critical infrastructure;

(b) deny unauthorised persons access to national installations in which the Member State carries out operations in accordance with the purposes of Eurodac (checks at entrance to the installation);

(c) prevent the unauthorised reading, copying, modification or removal of data media (data media control);

(d) prevent the unauthorised input of data and the unauthorised inspection, modification or erasure of stored personal data (storage control);

(e) prevent the unauthorised processing of data in Eurodac and any unauthorised modification or erasure of data processed in Eurodac (control of data entry);

(f) ensure that persons authorised to access Eurodac have access only to the data covered by their access authorisation, by means of individual and unique user IDs and confidential access modes only (data access control);

(g) ensure that all authorities with a right of access to Eurodac create profiles describing the functions and responsibilities of persons who are authorised to access, enter, update, erase and search the data, and make those profiles and any other relevant information which those authorities may require for supervisory purposes available to the national supervisory authorities referred to in Article 28 of Directive 95/46/EC and in Article 25 of Framework Decision 2008/977/JHA without delay at their request (personnel profiles);

(h) ensure that it is possible to verify and establish to which bodies personal data may be transmitted using data communication equipment (communication control);

(i) ensure that it is possible to verify and establish what data have been processed in Eurodac, when, by whom and for what purpose (control of data recording);

(j) prevent the unauthorised reading, copying, modification or erasure of personal data during the transmission of personal data to or from Eurodac or during the transport of data media, in particular by means of appropriate encryption techniques (transport control);

(k) monitor the effectiveness of the security measures referred to in this paragraph and take the necessary organisational measures related to internal monitoring in order to ensure compliance with this Regulation (self-auditing) and to automatically detect within 24 hours any relevant events arising from the application of measures listed in points (b) to (j) that might indicate the occurrence of a security incident.

Member States shall inform the Agency of security incidents detected on their systems. The Agency shall inform the Member States, Europol and the European Data Protection Supervisor in case of security incidents. The Member States concerned, the Agency and Europol shall collaborate during a security incident.

The Agency shall take the necessary measures in order to achieve the objectives set out in paragraph 2 as regards the operation of Eurodac, including the adoption of a security plan.

Article 35

Prohibition of transfers of data to third countries, international organisations or private entities

Personal data obtained by a Member State or Europol pursuant to this Regulation from the Central System shall not be transferred or made available to any third country, international organisation or private entity established in or outside the Union. This prohibition shall also apply if those data are further processed at national level or between Member States within the meaning of Article 2(b) of Framework Decision 2008/977/JHA.

Personal data which originated in a Member State and are exchanged between Member States following a hit obtained for the purposes laid down in Article 1(2) shall not be transferred to third countries if there is a serious risk that as a result of such transfer the data subject may be subjected to torture, inhuman and degrading treatment or punishment or any other violation of his or her fundamental rights.

The prohibitions referred to in paragraphs 1 and 2 shall be without prejudice to the right of Member States to transfer such data to third countries to which Regulation (EU) No 604/2013 applies.

Article 36

Logging and documentation

Each Member State and Europol shall ensure that all data processing operations resulting from requests for comparison with Eurodac data for the purposes laid down in Article 1(2) are logged or documented for the purposes of checking the admissibility of the request, monitoring the lawfulness of the data processing and data integrity and security, and self-monitoring.

The log or documentation shall show in all cases:

(a) the exact purpose of the request for comparison, including the concerned form of a terrorist offence or other serious criminal offence and, for Europol, the exact purpose of the request for comparison;

(b) the reasonable grounds given not to conduct comparisons with other Member States under Decision 2008/615/JHA, in accordance with Article 20(1) of this Regulation;

(c) the national file reference;

(d) the date and exact time of the request for comparison by the National Access Point to the Central System;

(e) the name of the authority having requested access for comparison, and the person responsible who made the request and processed the data;

(f) where applicable, the use of the urgent procedure referred to in Article 19(3) and the decision taken with regard to the ex-post verification;

(g) the data used for comparison;

(h) in accordance with national rules or with Decision 2009/371/JHA, the identifying mark of the official who carried out the search and of the official who ordered the search or supply.

Logs and documentation shall be used only for monitoring the lawfulness of data processing and for ensuring data integrity and security. Only logs containing non-personal data may be used for the monitoring and evaluation referred to in Article 40. The competent national supervisory authorities responsible for checking the admissibility of the request and monitoring the lawfulness of the data processing and data integrity and security shall have access to these logs at their request for the purpose of fulfilling their duties.

Article 37

Liability

Any person who, or Member State which, has suffered damage as a result of an unlawful processing operation or any act incompatible with this Regulation shall be entitled to receive compensation from the Member State responsible for the damage suffered. That State shall be exempted from its liability, in whole or in part, if it proves that it is not responsible for the event giving rise to the damage.

If the failure of a Member State to comply with its obligations under this Regulation causes damage to the Central System, that Member State shall be liable for such damage, unless and insofar as the Agency or another Member State failed to take reasonable steps to prevent the damage from occurring or to minimise its impact.

Claims for compensation against a Member State for the damage referred to in paragraphs 1 and 2 shall be governed by the provisions of national law of the defendant Member State.

Chapter VIII

Amendments to Regulation (EU) No 1077/2011

Article 38

Amendments to Regulation (EU) No 1077/2011

Regulation (EU) No 1077/2011 is amended as follows:

(1) Article 5 is replaced by the following:

“Article 5

Tasks relating to Eurodac

In relation to Eurodac, the Agency shall perform:

(a) the tasks conferred on it by Regulation (EU) No 603/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on the establishment of “Eurodac” for the comparison of fingerprints for the effective application of Regulation (EU) No 604/2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person), and on requests for the comparison with Eurodac data by Member States' law enforcement authorities and Europol for law enforcement purposes[55] ; and

(b) tasks relating to training on the technical use of Eurodac.

(2) Article 12(1) is amended as follows:

(a) points (u) and (v) are replaced by the following:

“(u) adopt the annual report on the activities of the Central System of Eurodac pursuant to Article 40(1) of Regulation (EU) No 603/2013;

(v) make comments on the European Data Protection Supervisor's reports on the audits pursuant to Article 45(2) of Regulation (EC) No 1987/2006, Article 42(2) of Regulation (EC) No 767/2008 and Article 31(2) of Regulation (EU) No 603/2013 and ensure appropriate follow-up of those audits;”;

(b) point (x) is replaced by the following:

“(x) compile statistics on the work of the Central System of Eurodac pursuant to Article 8(2) of Regulation (EU) No 603/2013;”;

(c) point (z) is replaced by the following:

“(z) ensure annual publication of the list of units pursuant to Article 27(2) of Regulation (EU) No 603/2013;”;

(3) Article 15(4) is replaced by the following:

“4. Europol and Eurojust may attend the meetings of the Management Board as observers when a question concerning SIS II, in relation to the application of Decision 2007/533/JHA, is on the agenda. Europol may also attend the meetings of the Management Board as observer when a question concerning VIS, in relation to the application of Decision 2008/633/JHA, or a question concerning Eurodac, in relation to the application of Regulation (EU) No 603/2013, is on the agenda.”;

(4) Article 17 is amended as follows:

(a) in paragraph 5, point (g) is replaced by the following:

“(g) without prejudice to Article 17 of the Staff Regulations, establish confidentiality requirements in order to comply with Article 17 of Regulation (EC) No 1987/2006, Article 17 of Decision 2007/533/JHA, Article 26(9) of Regulation (EC) No 767/2008 and Article 4(4) of Regulation (EU) No 603/2013;”;

(b) in paragraph 6, point (i) is replaced by the following:

“(i) reports on the technical functioning of each large-scale IT system referred to in Article 12(1)(t) and the annual report on the activities of the Central System of Eurodac referred to in Article 12(1)(u), on the basis of the results of monitoring and evaluation.”;

(5) Article 19(3) is replaced by the following:

“3. Europol and Eurojust may each appoint a representative to the SIS II Advisory Group. Europol may also appoint a representative to the VIS and Eurodac Advisory Groups.”

Chapter IX

Final provisions

Article 39

Costs

The costs incurred in connection with the establishment and operation of the Central System and the Communication Infrastructure shall be borne by the general budget of the European Union.

The costs incurred by national access points and the costs for connection to the Central System shall be borne by each Member State.

Each Member State and Europol shall set up and maintain at their expense the technical infrastructure necessary to implement this Regulation, and shall be responsible for bearing its costs resulting from requests for comparison with Eurodac data for the purposes laid down in Article 1(2)

Article 40

Annual report: monitoring and evaluation

The Agency shall submit to the European Parliament, the Council, the Commission and the European Data Protection Supervisor an annual report on the activities of the Central System, including on its technical functioning and security. The annual report shall include information on the management and performance of Eurodac against pre-defined quantitative indicators for the objectives referred to in paragraph 2.

The Agency shall ensure that procedures are in place to monitor the functioning of the Central System against objectives relating to output, cost-effectiveness and quality of service.

For the purposes of technical maintenance, reporting and statistics, the Agency shall have access to the necessary information relating to the processing operations performed in the Central System.

By 20 July 2018 and every four years thereafter, the Commission shall produce an overall evaluation of Eurodac, examining the results achieved against objectives and the impact on fundamental rights, including whether law enforcement access has led to indirect discrimination against persons covered by this Regulation, and assessing the continuing validity of the underlying rationale and any implications for future operations, and shall make any necessary recommendations. The Commission shall transmit the evaluation to the European Parliament and the Council.

Member States shall provide the Agency and the Commission with the information necessary to draft the annual report referred to in paragraph 1.

The Agency, Member States and Europol shall provide the Commission with the information necessary to draft the overall evaluation provided for in paragraph 4. This information shall not jeopardise working methods or include information that reveals sources, staff members or investigations of the designated authorities.

While respecting the provisions of national law on the publication of sensitive information, each Member State and Europol shall prepare annual reports on the effectiveness of the comparison of fingerprint data with Eurodac data for law enforcement purposes, containing information and statistics on:

the exact purpose of the comparison, including the type of terrorist offence or serious criminal offence,

grounds given for reasonable suspicion,

the reasonable grounds given not to conduct comparison with other Member States under Decision 2008/615/JHA, in accordance with Article 20(1) of this Regulation,

number of requests for comparison,

the number and type of cases which have ended in successful identifications, and

the need and use made of the exceptional case of urgency, including those cases where that urgency was not accepted by the ex post verification carried out by the verifying authority.

Member States' and Europol annual reports shall be transmitted to the Commission by 30 June of the subsequent year.

On the basis of Member States and Europol annual reports provided for in paragraph 7 and in addition to the overall evaluation provided for in paragraph 4, the Commission shall compile an annual report on law enforcement access to Eurodac and shall transmit it to the European Parliament, the Council and the European Data Protection Supervisor.

Article 41

Penalties

Member States shall take the necessary measures to ensure that any processing of data entered in the Central System contrary to the purposes of Eurodac as laid down in Article 1 is punishable by penalties, including administrative and/or criminal penalties in accordance with national law, that are effective, proportionate and dissuasive.

Article 42

Territorial scope

The provisions of this Regulation shall not be applicable to any territory to which Regulation (EU) No 604/2013 does not apply.

Article 43

Notification of designated authorities and verifying authorities

By 20 October 2013, each Member State shall notify the Commission of its designated authorities, of the operating units referred to in Article 5(3) and of its verifying authority, and shall notify without delay any amendment thereto.

By 20 October 2013, Europol shall notify the Commission of its designated authority, of its verifying authority and of the National Access Point which it has designated, and shall notify without delay any amendment thereto.

The Commission shall publish the information referred to in paragraphs 1 and 2 in the Official Journal of the European Union on an annual basis and via an electronic publication that shall be available online and updated without delay.

Article 44

Transitional provision

Data blocked in the Central System in accordance with Article 12 of Regulation (EC) No 2725/2000 shall be unblocked and marked in accordance with Article 18(1) of this Regulation on 20 July 2015.

Article 45

Repeal

Regulation (EC) No 2725/2000 and Regulation (EC) No 407/2002 are repealed with effect from 20 July 2015.

References to the repealed Regulations shall be construed as references to this Regulation and shall be read in accordance with the correlation table in Annex III.

Article 46

Entry into force and applicability

This Regulation shall enter into force on the twentieth day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.

This Regulation shall apply from 20 July 2015.

Member States shall notify the Commission and the Agency as soon as they have made the technical arrangements to transmit data to the Central System, and in any event no later than 20 July 2015.

This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in the Member States in accordance with the Treaties.

Done at Brussels, 26 June 2013.

For the European Parliament

For the Council

The President

The President

M. Schulz

A. Shatter

Europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 603/2013 av 26. juni 2013 om opprettelse av «Eurodac» for sammenligning av fingeravtrykk med henblikk på effektiv anvendelse av forordning (EU) nr. 604/2013 om fastsettelse av kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs, og om medlemsstatenes rettshåndhevende myndigheters og Europols adgang til å anmode om sammenligning med Eurodac-opplysninger med henblikk på rettshåndhevelse, og om endring av forordning (EU) nr. 1077/2011 om opprettelse av et europeisk byrå for operativ ledelse av store informasjonssystemer på området frihet, sikkerhet og rettferdighet

Den europeiske unions tidende L 180 av 29.06.2013 s. 0001 - 0030

EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPEISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den europeiske unions virkemåte, særlig artikkel 78 nr. 2 bokstav e), artikkel 87 nr. 2 bokstav a) og artikkel 88 nr. 2 bokstav a),

under henvisning til forslag fra Europakommisjonen,

under henvisning til uttalelse fra EUs datatilsynsmann[56] ,

etter den ordinære regelverksprosessen[57] og

ut fra følgende betraktninger:

1) Det skal gjøres en rekke vesentlige endringer i rådsforordning (EF) nr. 2725/2000 av 11. desember 2000 om opprettelse av «Eurodac» for sammenligning av fingeravtrykk med henblikk på effektiv anvendelse av Dublin-konvensjonen[58] og av rådsforordning (EF) nr. 407/2002 av 28. februar 2002 om fastsettelse av visse regler for å gjennomføre forordning (EF) nr. 2725/2000 av 11. desember 2000 om opprettelse av «Eurodac» for sammenligning av fingeravtrykk med henblikk på effektiv anvendelse av Dublin-konvensjonen[59] . Av klarhetshensyn bør nevnte forordninger omarbeides.

2) En felles asylpolitikk, herunder en felles europeisk asylordning, er en av komponentene i Den europeiske unions mål om gradvis å opprette et område med frihet, sikkerhet og rettferdighet som er åpent for dem som, tvunget av omstendighetene, søker internasjonal beskyttelse i Unionen.

3) På sitt møte 4. november 2004 vedtok Det europeiske råd Haag-programmet, som fastsatte målene som skal oppnås på området frihet, sikkerhet og rettferdighet i perioden 2005–2010. Den europeiske pakt om innvandring og asyl vedtatt av Det europeiske råd 15.-16. oktober 2008, oppfordret til å fullføre gjennomføringen av den felles europeiske asylordning ved å innføre en felles prosedyre med felles garantier og en ensartet status for flyktninger og for personer som har rett til subsidiær beskyttelse.

4) Ved anvendelse av europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 604/2013 av 26. juni 2013 om fastsettelse av kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs[60] , er det nødvendig å fastsette identiteten til personer som har søkt om internasjonal beskyttelse og personer som er pågrepet i forbindelse med ulovlig passering av Unionens ytre grenser. For å sikre effektiv anvendelse av forordning (EU) nr. 604/2013, særlig artikkel 18 nr. 1 bokstav b) og d), er det også ønskelig at hver medlemsstat tillates å kontrollere om en tredjelandsborger eller statsløs som oppholder seg ulovlig på dens territorium, har søkt om internasjonal beskyttelse i en annen medlemsstat.

5) Fingeravtrykk er viktige for å fastsette slike personers nøyaktige identitet. Det er nødvendig å etablere et system for sammenligning av deres fingeravtrykksopplysninger.

6) For dette formål er det nødvendig å opprette et system kalt «Eurodac», som består av et sentralsystem som skal drive en sentral elektronisk database med fingeravtrykksopplysninger, og de elektroniske midler for overføring mellom medlemsstatene og sentralsystemet, heretter kalt «kommunikasjonsinfrastrukturen».

7) Haag-programmet etterlyste bedre tilgang til eksisterende datalagringssystemer i Unionen. I tillegg etterlyste Stockholm-programmet en målrettet datainnsamling og en utvikling av informasjonsutvekslingen samt verktøyene for en slik utveksling på grunnlag av rettshåndhevelsesbehovene.

8) I kampen mot terrorhandlinger og andre alvorlige straffbare handlinger er det vesentlig at myndighetene med ansvar for rettshåndhevelse har så fullstendige og oppdaterte opplysninger som mulig for å kunne utføre sine oppgaver. Opplysningene i Eurodac er nødvendige for å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger som nevnt i rådsrammebeslutning 2002/475/JIS av 13. juni 2002 om bekjempelse av terrorisme[61] eller av andre alvorlige straffbare handlinger som nevnt i rådsrammebeslutning 2002/584/JIS av 13. juni 2002 om den europeiske arrestordre og prosedyrene for overlevering mellom medlemsstatene[62] . Med forbehold for vilkårene fastsatt i denne forordning bør opplysningene i Eurodac derfor være tilgjengelige for sammenligning for medlemsstatenes utpekte myndigheter og Det europeiske politibyrå (Europol).

9) De fullmakter som myndighetene med ansvar for rettshåndhevelse er gitt med hensyn til tilgang til Eurodac, bør ikke berøre den rett en person som har søkt om internasjonal beskyttelse, har til å få sin søknad behandlet i rett tid i samsvar med den relevante lovgivning. Videre bør denne rett heller ikke berøres av en eventuell oppfølging etter et «treff» i Eurodac.

10) I sin melding til Rådet og Europaparlamentet av 24. november 2005 om større effektivitet, bedre samvirkingsevne og synergieffekter mellom europeiske databaser på området justis- og innenrikssaker, anførte Kommisjonen at myndigheter som har ansvar for indre sikkerhet kunne få tilgang til Eurodac i klart definerte tilfeller, når det foreligger begrunnet mistanke om at en gjerningmann av en terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling har søkt om internasjonal beskyttelse. I nevnte melding anførte Kommisjonen også at hensynet til forholdsmessighetsprinsippet innebærer at søk i Eurodac bare kan gjøres når det foreligger et tungtveiende hensyn til den offentlige sikkerhet, det vil si dersom handlingen vedkommende gjerningsmann har utført, er så alvorlig at den berettiger søk i en database der personer med rent rulleblad registreres, og den konkluderte med at terskelen for når myndigheter med ansvar for indre sikkerhet kan foreta søk i Eurodac, derfor alltid må være vesentlig høyere enn terskelen for søk i strafferegistre.

11) Videre spiller Europol en sentral rolle i samarbeidet mellom medlemsstatenes myndigheter når det gjelder etterforskning av grenseoverskridende kriminalitet ved å støtte forebygging, analyse og etterforskning av kriminalitet på unionsplan. Følgelig bør også Europol få tilgang til Eurodac innen rammen av sine oppgaver og i samsvar med rådsbeslutning 2009/371/JIS av 6. april 2009 om opprettelse av et europeisk politibyrå (Europol)[63] .

12) Europol bør kunne framsette anmodninger om sammenligning med Eurodac-opplysninger bare i særlige tilfeller, under særlige omstendigheter og på strenge vilkår.

13) Ettersom Eurodac opprinnelig ble opprettet for å lette anvendelsen av Dublin-konvensjonen, utgjør tilgang til Eurodac med henblikk på å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger en endring av Eurodacs opprinnelige formål som griper inn i den grunnleggende rett til privatlivets fred når det gjelder de personer hvis personopplysninger behandles i Eurodac. Et slikt inngrep må være i samsvar med lovgivningen, og lovgivningen må være formulert tilstrekkelig presist til at borgerne kan tilpasse sin atferd deretter, og den må beskytte den enkelte mot vilkårlighet og med tilstrekkelig klarhet angi omfanget av det skjønn de kompetente myndigheter er tildelt, og bestemme hvordan skjønnet skal utøves. Ethvert inngrep i et demokratisk samfunn må være nødvendig for å beskytte en berettiget og forholdsmessig interesse og stå i forhold til det lovlige formål som skal oppnås ved det.

14) Selv om det opprinnelige formålet med opprettelsen av Eurodac ikke omfattet muligheten for å anmode om sammenligninger av opplysninger med databasen på grunnlag av et latent fingeravtrykk, som er det fingeravtrykksspor som kan finnes på et gjerningssted, er muligheten for dette likevel av avgjørende betydning for politisamarbeidet. Muligheten for å sammenligne et latent fingeravtrykk med de fingeravtrykksopplysninger som er lagret i Eurodac, vil i tilfeller der det er rimelig grunn til å tro at gjerningsmannen eller offeret kan høre til en av de kategorier denne forordning omfatter, gi de myndigheter som medlemsstatene har utpekt, et svært verdifullt verktøy for å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger, for eksempel når det eneste bevismaterialet som finnes på et gjerningssted, er latente fingeravtrykk.

15) Denne forordning fastsetter også på hvilke vilkår anmodninger om sammenligning av fingeravtrykksopplysninger med Eurodac-opplysninger med henblikk på å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger bør tillates, og de nødvendige garantier som skal sikre beskyttelsen av den grunnleggende rett til privatlivets fred for personer hvis personopplysninger behandles i Eurodac. Grunnen til at disse vilkår er så strenge, er at det i Eurodacs database registreres fingeravtrykksopplysninger om personer som ikke antas å ha begått en terrorhandling eller en annen alvorlig straffbar handling.

16) For å sikre at alle som har søkt om eller fått rett til internasjonal beskyttelse, behandles likt, og sikre samsvar med gjeldende EU-rett på asylområdet, særlig europaparlaments- og rådsdirektiv 2011/95/EU av 13. desember 2011 om fastsettelse av standarder for vilkår som tredjelandsborgere og statsløse må oppfylle for å ha rett til internasjonal beskyttelse, for en ensartet status for flyktninger og for personer som har rett til subsidiær beskyttelse, og for innholdet i den beskyttelse som innvilges[64] og forordning (EU) nr. 604/2013, bør denne forordnings virkeområde utvides til å omfatte personer som har søkt om subsidiær beskyttelse og personer som har rett til subsidiær beskyttelse.

17) Det er også nødvendig å kreve at medlemsstatene umiddelbart tar og oversender fingeravtrykksopplysninger for alle som har søkt om internasjonal beskyttelse og for alle tredjelandsborgere og statsløse som er pågrepet i forbindelse med ulovlig passering av en medlemsstats ytre grense, dersom de er fylt 14 år.

18) Det er nødvendig å fastsette nærmere regler for overføring av slike fingeravtrykksopplysninger til sentralsystemet, registrering av slike fingeravtrykksopplysninger og andre relevante opplysninger i sentralsystemet, oppbevaring av opplysningene, sammenligning av opplysningene med andre fingeravtrykksopplysninger, overføring av resultatene av sammenligningen og merking og sletting av de registrerte opplysninger. Slike regler kan være forskjellige for og bør være spesielt tilpasset situasjonen for de ulike kategoriene tredjelandsborgere og statsløse.

19) Medlemsstatene bør sikre at fingeravtrykksopplysninger oversendes i en kvalitet som er egnet til sammenligning i det elektroniske systemet for gjenkjenning av fingeravtrykk. Alle myndigheter med tilgangsrett til Eurodac bør investere i hensiktsmessig opplæring og i nødvendig teknologisk utstyr. Myndigheter med tilgangsrett til Eurodac bør underrette Det europeiske byrå for operativ ledelse av store informasjonssystemer på området frihet, sikkerhet og rettferdighet, opprettet ved europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 1077/2011[65] («Byrået») om særlige vanskeligheter som de støter på med hensyn til opplysningenes kvalitet, slik at disse vanskeligheter kan bli løst.

20) Det faktum at det midlertidig eller permanent er umulig å ta og/eller oversende fingeravtrykksopplysninger på grunn av at kvaliteten på opplysningene er utilstrekkelig for hensiktsmessige sammenligninger, tekniske problemer, årsaker knyttet til vern av helsen eller at den registrerte ikke bør eller kan avgi sine fingeravtrykk som følge av omstendigheter som er utenfor vedkommendes kontroll, bør ikke få negative følger for behandlingen av eller beslutningen vedrørende vedkommendes søknad om internasjonal beskyttelse.

21) Treff i Eurodac bør kontrolleres av en kompetent fingeravtrykksekspert for å sikre korrekt ansvarsfastsettelse i samsvar med forordning (EU) nr. 604/2013 og nøyaktig identifikasjon av den mistenkte eller offeret for en forbrytelse hvis opplysninger kan finnes lagret i Eurodac.

22) Tredjelandsborgere eller statsløse som har søkt om internasjonal beskyttelse i én medlemsstat, kan i mange år framover ha mulighet for å søke om internasjonal beskyttelse i en annen medlemsstat. Sentralsystemet bør derfor kunne oppbevare fingeravtrykksopplysninger i et tidsrom av betydelig lengde. Ettersom situasjonen for de fleste tredjelandsborgere og statsløse som har oppholdt seg i Unionen i flere år, vil være avklart etter denne tiden, eller de til og med kan ha oppnådd statsborgerskap i en medlemsstat, bør en periode på ti år være rimelig når det gjelder lagring av fingeravtrykksopplysninger.

23) Lagringsperioden bør være kortere i visse særlige situasjoner der det ikke er behov for å lagre fingeravtrykksopplysninger så lenge. Fingeravtrykksopplysninger bør slettes umiddelbart for tredjelandsborgere og statsløse som får statsborgerskap i en medlemsstat.

24) Det er hensiktsmessig å lagre opplysninger om registrerte hvis fingeravtrykk opprinnelig ble registrert i Eurodac da de innga sine søknader om internasjonal beskyttelse, og som har fått innvilget internasjonal beskyttelse i en medlemsstat, slik at opplysninger som registreres ved inngivelse av en søknad om internasjonal beskyttelse, kan sammenlignes med dem.

25) Byrået er blitt pålagt Kommisjonens oppgaver vedrørende den operative ledelse av Eurodac i samsvar med denne forordning samt visse oppgaver knyttet til kommunikasjonsinfrastrukturen, fra det tidspunkt da Byrået startet sin virksomhet 1. desember 2012. Byrået bør påta seg de oppgaver det blir pålagt i henhold til denne forordning, og de relevante bestemmelser i forordning (EU) nr. 1077/2011 bør endres i samsvar med dette. I tillegg bør Europol kunne delta som observatør på møtene i Byråets styre dersom det på dagsordenen er spørsmål knyttet til anvendelsen av denne forordning som gjelder tilgang til søk i Eurodac for de utpekte myndigheter i medlemsstatene og for Europol med henblikk på å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger. Europol bør kunne utpeke en representant til Byråets rådgivende gruppe for Eurodac.

26) Vedtektene for Den europeiske unions tjenestemenn (vedtektene for tjenestemenn) og ansettelsesvilkårene som gjelder for øvrige ansatte i Den europeiske union («ansettelsesvilkårene»), fastsatt i rådsforordning (EF, Euratom, EKSF) nr. 259/68[66] (samlet kalt «tjenestemannsvedtektene»), bør gjelde for alt personale som arbeider i Byrået med saker som vedrører denne forordning.

27) Det er nødvendig å fastsette tydelig det ansvar som påhviler Kommisjonen og Byrået når det gjelder sentralsystemet og kommunikasjonsinfrastrukturen, og medlemsstatene når det gjelder databehandling, datasikkerhet samt tilgang til og korrigering av registrerte data.

28) Det er nødvendig å utpeke de kompetente myndigheter i medlemsstatene og det nasjonale tilgangspunkt der anmodninger om sammenligning med Eurodac-opplysninger inngis, og å føre en liste over de operative enheter hos de utpekte myndigheter som har fullmakt til å anmode om slik sammenligning særlig med henblikk på å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger.

29) Anmodninger om sammenligning med opplysninger som er lagret i sentralsystemet, bør inngis av operative enheter hos de utpekte myndigheter til det nasjonale tilgangspunkt gjennom kontrollmyndigheten og bør være begrunnet. De operative enheter hos de utpekte myndigheter som har fullmakt til å anmode om sammenligninger med Eurodac-opplysninger, bør ikke fungere som kontrollmyndighet. Kontrollmyndighetene bør opptre uavhengig av de utpekte myndigheter og bør ha ansvar for å sikre streng overholdelse, på en uavhengig måte, av vilkårene for tilgang fastsatt i denne forordning. Kontrollmyndighetene bør deretter videresende anmodningen om sammenligning, uten å videresende begrunnelsen, gjennom det nasjonale tilgangspunkt til sentralsystemet etter å ha kontrollert at alle vilkår for tilgang er oppfylt. I ekstraordinære hastesaker der tidlig tilgang er nødvendig for å reagere på en bestemt og faktisk trussel knyttet til terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger, bør kontrollmyndigheten behandle anmodningen umiddelbart og først utføre kontrollen i etterhånd.

30) Den utpekte myndighet og kontrollmyndigheten kan være del av samme organisasjon dersom dette er tillatt i henhold til nasjonal lovgivning, men kontrollmyndigheten bør opptre uavhengig når den utfører sine oppgaver i henhold til denne forordning.

31) Når det gjelder vern av personopplysninger og for å utelukke systematiske sammenligninger, som bør være forbudt, bør behandling av Eurodac-opplysninger bare finne sted i særskilte tilfeller og når det er nødvendig for å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger. Et særskilt tilfelle foreligger særlig dersom anmodningen om sammenligning er knyttet til en særskilt og konkret situasjon eller til en særskilt og konkret fare i forbindelse med en terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling, eller til særskilte personer som det er vesentlig grunn til å anta vil begå eller har begått et slikt lovbrudd. Et særskilt tilfelle foreligger også dersom anmodningen om sammenligning er knyttet til en person som er offer for en terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling. De utpekte myndigheter og Europol bør dermed bare anmode om en sammenligning med Eurodac dersom de har rimelig grunn til å tro at en slik sammenligning vil gi opplysninger som vil bidra vesentlig til å forebygge, avdekke eller etterforske en terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling.

32) Videre bør tilgang bare gis under forutsetning av at sammenligninger med medlemsstatens nasjonale fingeravtrykksdatabaser og alle andre medlemsstaters systemer for automatisk identifikasjon av fingeravtrykk i henhold til rådsbeslutning 2008/615/JIS av 23. juni 2008 om intensivering av det grenseoverskridende samarbeidet, særlig med henblikk på bekjempelse av terrorisme og grenseoverskridende kriminalitet[67] , ikke har ført til fastsettelse av den registrertes identitet. Nevnte vilkår krever at den anmodende medlemsstat utfører sammenligninger med alle andre medlemsstaters systemer for automatisk identifisering av fingeravtrykk i henhold til beslutning 2008/615/JIS som er teknisk tilgjengelige, med mindre nevnte medlemsstat kan godtgjøre at det finnes rimelige grunner til å anta at det ikke vil føre til fastsettelse av den registrertes identitet. Slike rimelige grunner foreligger dersom det i det særskilte tilfelle ikke finnes noen operativ eller etterforskningsmessig forbindelse til en gitt medlemsstat. Nevnte vilkår forutsetter at den medlemsstat som framsetter anmodningen, allerede har gjennomført beslutning 2008/615/JIS rettslig og teknisk når det gjelder opplysninger om fingeravtrykk, ettersom det ikke bør være tillatt å utføre en Eurodac-kontroll med henblikk på rettshåndhevelse dersom de ovennevnte tiltak ikke først er truffet.

33) De utpekte myndigheter bør også, forutsatt at vilkårene for sammenligning er oppfylt, før de søker i Eurodac, søke i visuminformasjonssystemet i henhold til rådsbeslutning 2008/633/JIS av 23. juni om tilgang til søk i visuminformasjonssystemet (VIS) for de myndigheter medlemsstatene har utpekt, og for Europol med henblikk på å forebygge, avdekke og etterforske terrorhandlinger og andre alvorlige straffbare handlinger[68] .

34) For å oppnå en effektiv sammenligning og utveksling av personopplysninger bør medlemsstatene fullt ut gjennomføre og anvende eksisterende internasjonale avtaler i tillegg til gjeldende unionsrett om utveksling av personopplysninger, særlig beslutning 2008/615/JIS.

35) Barnets beste bør være et grunnleggende hensyn for medlemsstatene ved anvendelse av denne forordning. Dersom den anmodende medlemsstat fastslår at Eurodac-opplysninger gjelder en mindreårig, kan den anmodende medlemsstat bare anvende disse opplysninger med henblikk på rettshåndhevelse i samsvar med sin egen lovgivning om mindreårige og i samsvar med plikten om at barnets beste skal være et grunnleggende hensyn.

36) Selv om Unionens ansvar utenfor kontraktsforhold i forbindelse med driften av Eurodac-systemet vil være underlagt de relevante bestemmelser i traktaten om Den europeiske unions virkemåte (TEUV), er det nødvendig å fastsette særskilte regler for medlemsstatenes ansvar utenfor kontraktsforhold i forbindelse med driften av systemet.

37 Ettersom målet for denne forordning, nemlig å opprette et system for sammenligning av fingeravtrykksopplysninger for å bidra til gjennomføringen av Unionens asylpolitikk, ikke i tilstrekkelig grad kan nås av medlemsstatene og derfor bedre kan nås på unionsplan, kan Unionen vedta tiltak i samsvar med nærhetsprinsippet som fastsatt i artikkel 5 i traktaten om Den europeiske union (TEU). I samsvar med forholdsmessighetsprinsippet fastsatt i nevnte artikkel går denne forordning ikke lenger enn det som er nødvendig for å nå dette målet.

38) Europaparlaments- og rådsdirektiv 95/46/EF av 24. oktober 1995 om beskyttelse av fysiske personer i forbindelse med behandling av personopplysninger og om fri utveksling av slike opplysninger[69] får anvendelse når medlemsstatene behandler personopplysninger i samsvar med denne forordning, med mindre slik behandling foretas av medlemsstatenes utpekte myndigheter eller kontrollmyndigheter med henblikk på å forebygge, avdekke og etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger.

39) Den behandling av personopplysninger som utføres av medlemsstatenes myndigheter med henblikk på å forebygge, avdekke og etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger i henhold til denne forordning, bør omfattes av en standard for beskyttelse av personopplysninger i henhold til deres nasjonale lovgivning som er i samsvar med rådsrammebeslutning 2008/977/JIS av 27. november 2008 om vern av personopplysninger i forbindelse med politi- og rettssamarbeid i straffesaker[70] .

40) Prinsippene fastsatt i direktiv 95/46/EF med hensyn til beskyttelse av fysiske personers rettigheter og friheter, særlig retten til personvern, vedrørende behandling av personopplysninger bør suppleres eller klargjøres, særlig når gjelder visse sektorer.

41) Overføring av personopplysninger som en medlemsstat eller Europol i henhold til denne forordning har fått fra sentralsystemet, til et tredjeland eller en internasjonal organisasjon eller en privat enhet etablert i eller utenfor Unionen, bør forbys for å sikre retten til asyl og garantere personer som har søkt om internasjonal beskyttelse at deres opplysninger ikke avsløres for tredjeland. Dette innebærer at medlemsstatene ikke bør overføre opplysninger de har fått fra sentralsystemet når det gjelder opprinnelsesstat, sted og dato for søknad om internasjonal beskyttelse, referansenummer som anvendes av opprinnelsesstaten, datoen for når fingeravtrykkene ble tatt samt datoen for når medlemsstaten(e) overførte opplysningene til Eurodac, operatørens bruker-ID samt alle opplysninger om enhver overføring av den registrerte i henhold til forordning (EU) nr. 604/2013. Nevnte forbud berører ikke medlemsstatenes rett til å overføre slike opplysninger til tredjeland som omfattes av forordning (EU) nr. 604/2013, for å sikre at medlemsstatene har mulighet til å samarbeide med slike tredjeland i henhold til denne forordning.

42) Nasjonale tilsynsmyndigheter bør overvåke lovligheten av medlemsstatenes behandling av personopplysninger, og tilsynsmyndigheten nedsatt ved beslutning 2009/371/JIS, bør overvåke lovligheten av Europols databehandling.

43) Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 45/2001 av 18. desember 2000 om personvern i forbindelse med behandling av personopplysninger i Fellesskapets institusjoner og organer og om fri utveksling av slike opplysninger[71] , særlig artikkel 21 og 22 om fortrolighet og sikkerhet ved behandling, kommer til anvendelse når Unionens institusjoner, organer, kontorer og byråer behandler personopplysninger i samsvar med denne forordning. Visse punkter bør imidlertid klargjøres når det gjelder ansvaret for behandling av opplysninger og tilsynet med personvernet i betraktning av at vernet av personopplysninger er av sentral betydning for at Eurodac kan fungere hensiktsmessig, og at datasikkerhet, høy teknisk kvalitet og lovligheten av søk er av avgjørende betydning for å sikre at Eurodac virker tilfredsstillende og uten problemer, og for å lette anvendelsen av forordning (EU) nr. 604/2013.

44) Den registrerte bør underrettes om formålet med behandlingen av hans eller hennes opplysninger i Eurodac og gis en beskrivelse av målene i forordning (EU) nr. 604/2013 og den bruk rettshåndhevende myndigheter kan gjøre av hans eller hennes vedkommendes opplysninger.

45) Nasjonale tilsynsmyndigheter bør overvåke lovligheten av medlemsstatenes behandling av personopplysninger, mens EUs datatilsynsmann, som nevnt i forordning (EF) nr. 45/2001, bør overvåke virksomheten i Unionens institusjoner, organer kontorer og byråer når det gjelder den behandling av personopplysninger som skjer i henhold til denne forordning.

46) Medlemsstatene, Europaparlamentet, Rådet og Kommisjonen bør sikre at de nasjonale og europeiske tilsynsmyndigheter kan føre tilstrekkelig tilsyn med bruken av og tilgangen til Eurodac-opplysninger.

47) Virksomheten ved Eurodac bør overvåkes og evalueres med jevne mellomrom, herunder med hensyn til om tilgangen for myndigheter med ansvar for rettshåndhevelse har ført til indirekte diskriminering av personer som har søkt om internasjonal beskyttelse, som anført i Kommisjonens vurdering av denne forordnings overenstemmelse med Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter («pakten»). Byrået bør legge fram en årsrapport om sentralsystemets virksomhet for Europaparlamentet og Rådet.

48) For behandling av opplysninger som er registrert i sentralsystemet i strid med Eurodacs formål, bør medlemsstatene innføre et system med sanksjoner som er virkningsfulle, står i forhold til overtredelsen og virker avskrekkende.

49) Det er nødvendig at medlemsstatene underrettes om status for bestemte asylprosedyrer for å legge til rette for en hensiktsmessig anvendelse av forordning (EU) nr. 604/2013.

50) Denne forordning respekterer de grunnleggende rettigheter og overholder de prinsipper som er nedfelt i pakten. Denne forordning søker særlig å sikre full respekt for vernet av personopplysninger og retten til å søke om internasjonal beskyttelse samt å fremme anvendelsen av artikkel 8 og 18 i pakten. Denne forordning bør derfor gis tilsvarende anvendelse.

51) I samsvar med artikkel 1 og 2 i protokoll nr. 22 om Danmarks holdning vedlagt TEU og TEUV, deltar Danmark ikke i vedtakelsen av denne forordning, og forordningen er ikke bindende for og får ikke anvendelse i Danmark.

52) I samsvar med artikkel 3 i protokoll nr. 21 om Det forente kongerikes og Irlands holdning med hensyn til området frihet, sikkerhet og rettferdighet vedlagt TEU og TEUV, har Det forente kongerike meddelt sitt ønske om å delta i vedtakelsen og anvendelsen av denne forordning.

53) I samsvar med artikkel 1 og 2 i protokoll nr. 21 om Det forente kongerikes og Irlands holdning med hensyn til området frihet, sikkerhet og rettferdighet vedlagt TEU og TEUV, og uten hensyn til artikkel 4 i nevnte protokoll, deltar Irland ikke i vedtakelsen av denne forordning, og forordningen er ikke bindende for og får ikke anvendelse i Irland.

54) Denne forordnings geografiske anvendelsesområde bør begrenses slik at det tilsvarer det geografiske anvendelsesområde for forordning (EU) nr. 604/2013 —

VEDTATT DENNE FORORDNING:

Kapittel I

Alminnelige bestemmelser

Artikkel 1

Formålet med «Eurodac»

Det opprettes herved et system kalt «Eurodac», hvis formål skal være å bidra til fastsettelsen av hvilken medlemsstat som i henhold til forordning (EU) nr. 604/2013 er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs, og for å lette anvendelsen av forordning (EU) nr. 604/2013 på vilkårene angitt i denne forordning.

I denne forordning fastsettes videre vilkårene for at medlemsstatenes utpekte myndigheter og Det europeiske politibyrå (Europol) kan anmode om å sammenligne fingeravtrykksopplysninger med de opplysninger som er lagret i sentralsystemet for rettshåndhevelsesformål.

Uten at det berører opprinnelsesstatens behandling av opplysninger beregnet på Eurodac som finnes i databaser opprettet i henhold til denne medlemsstats nasjonale lovgivning, kan fingeravtrykksopplysninger og andre personopplysninger behandles i Eurodac bare for de formål som er angitt i denne forordning og artikkel 34 nr. 1 i forordning (EU) nr. 604/2013.

Artikkel 2

Definisjoner

I denne forordning menes med:

a) «person som har søkt om internasjonal beskyttelse» en tredjelandsborger eller en statsløs som har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse som definert i artikkel 2 bokstav h) i direktiv 2011/95/EU som ennå ikke er endelig avgjort,

b) «opprinnelsesstat»

i) når det gjelder en person som omfattes av artikkel 9 nr. 1, den medlemsstat som oversender personopplysningene til sentralsystemet og mottar resultatene av sammenligningen,

ii) når det gjelder en person som omfattes av artikkel 14 nr. 1, den medlemsstat som oversender personopplysningene til sentralsystemet,

iii) når det gjelder en person som omfattes av artikkel 17 nr. 1, den medlemsstat som oversender personopplysningene til sentralsystemet og mottar resultatene av sammenligningen,

c) «person med rett til internasjonal beskyttelse» en tredjelandsborger eller statsløs som har fått innvilget internasjonal beskyttelse som definert i artikkel 2 bokstav a) i direktiv 2011/95/EU,

d) «treff» eksistensen av samsvar fastslått av sentralsystemet ved sammenligning mellom fingravtrykksopplysninger registrert i den elektroniske sentrale databasen og de fingravtrykksopplysninger en medlemsstat har oversendt med hensyn til en person, uten at dette berører kravet om at medlemsstatene umiddelbart skal kontrollere resultatene av sammenligningen i henhold til artikkel 25 nr. 4,

e) «nasjonalt tilgangspunkt» det utpekte nasjonale system som kommuniserer med sentralsystemet,

f) «Byrå» Byrået opprettet ved forordning (EU) nr. 1077/2011,

(g) «Europol» Det europeiske politibyrå opprettet ved beslutning 2009/371/JIS,

h) «Eurodac-opplysninger» alle opplysninger som er lagret i sentralsystemet i samsvar med artikkel 11 og artikkel 14 nr. 2,

i) «rettshåndhevelse» forebygging, avdekking og etterforskning av terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger,

j) «terrorhandlinger» lovbrudd i henhold til nasjonal lovgivning som tilsvarer eller er likeverdige med de som er nevnt i artikkel 1-4 i rammebeslutning 2002/475/JIS,

k) «alvorlige straffbare handlinger» de former for kriminalitet som tilsvarer eller er likeverdige med de som er nevnt i artikkel 2 nr. 2 i rammebeslutning 2002/584/JIS, dersom de i henhold til nasjonal lovgivning kan straffes med fengsel eller forvaring i minst tre år,

l) «fingeravtrykksopplysninger» opplysninger knyttet til fingeravtrykk av alle fingre eller minst pekefingrene eller, dersom disse mangler, avtrykk av alle andre fingre til en person, eller et latent fingeravtrykk.

Begrepene fastsatt i artikkel 2 i direktiv 95/46/EF skal ha samme betydning i denne forordning i den utstrekning personopplysningene behandles av medlemsstatenes myndigheter for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1 i denne forordning.

Med mindre annet er angitt, skal begrepene definert i artikkel 2 i forordning (EU) nr. 604/2013 ha samme betydning i denne forordning.

Begrepene fastsatt i artikkel 2 i rammebeslutning 2008/977/JIS skal ha samme betydning i denne forordning i den utstrekning personopplysningene behandles av medlemsstatenes myndigheter for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2 i denne forordning.

Artikkel 3

Systemarkitektur og grunnleggende prinsipper

Eurodac skal bestå av

a) en sentral elektronisk database for fingeravtrykk («sentralsystemet») som omfatter

i) en sentralenhet,

ii) en beredskapsplan og et beredskapssystem,

b) en kommunikasjonsinfrastruktur mellom sentralsystemet og medlemsstatene som sikrer et kryptert virtuelt nettverk forbeholdt Eurodac-opplysninger («kommunikasjonsinfrastrukturen»).

Hver medlemsstat skal ha ett nasjonalt tilgangspunkt.

Opplysninger om personer som omfattes av artikkel 9 nr. 1, artikkel 14 nr. 1 og artikkel 17 nr. 1, som behandles i sentralsystemet, skal behandles på vegne av opprinnelsesstaten på vilkårene fastsatt i denne forordning, og skilles ved bruk av hensiktsmessige tekniske midler.

Reglene som gjelder for Eurodac, skal også gjelde for de operasjoner medlemsstatene utfører, fra oversending av opplysninger til sentralsystemet til det gjøres bruk av resultatene av sammenligningen.

Prosedyren for å ta fingeravtrykk skal fastsettes og anvendes i samsvar med nasjonal praksis i den berørte medlemsstat og i samsvar med garantiene fastsatt i Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter, i Europarådets konvensjon om beskyttelse av menneskerettighetene og de grunnleggende friheter, Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter og FNs konvensjon om barnets rettigheter.

Artikkel 4

Operativ ledelse

Byrået skal ha ansvar for den operative ledelsen av Eurodac.

Den operative ledelsen av Eurodac skal omfatte alle oppgaver som er nødvendige for å holde Eurodac i drift 24 timer i døgnet 7 dager i uken i henhold til denne forordning, særlig det vedlikeholdsarbeid og de tekniske forbedringer som er nødvendige for at systemet skal virke på en tilfredsstillende måte, særlig med hensyn til den tid som kreves for å søke i sentralsystemet. En beredskapsplan og et beredskapssystem skal utarbeides, som skal ta hensyn til vedlikeholdsbehov og uforutsett nedetid for systemet, herunder virkningen av beredskapstiltak på datasikring og datasikkerhet.

Byrået skal i samarbeid med medlemsstatene sikre at den beste tilgjengelige og sikreste teknologi og teknikk ut fra en kost/nytte-analyse til enhver tid benyttes ved sentralsystemet.

Byrået skal ha ansvar for følgende oppgaver knyttet til kommunikasjonsinfrastrukturen:

a) tilsyn,

b) sikkerhet,

c) samordning av forbindelser mellom medlemsstatene og leverandøren.

Kommisjonen skal ha ansvar for alle oppgaver knyttet til kommunikasjonsinfrastrukturen bortsett fra de som er nevnt i nr. 2, særlig:

a) gjennomføringen av budsjettet,

b) anskaffelse og fornying,

c) kontraktsmessige forhold.

Med forbehold for artikkel 17 i tjenestemannsvedtektene skal Byrået anvende hensiktsmessige regler for taushetsplikt eller annen tilsvarende fortrolighetsplikt av tilsvarende standard for alle ansatte som arbeider med Eurodac-opplysninger. Denne plikten skal også gjelde etter at slikt personale har sluttet i sin stilling eller ansettelsesforholdet er opphørt.

Artikkel 5

Medlemsstatenes utpekte myndigheter for rettshåndhevelsesformål

Medlemsstatene skal for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, utpeke de myndigheter som har fullmakt til å anmode om sammenligninger med Eurodac-opplysninger i henhold til denne forordning. De utpekte myndigheter skal være de myndigheter i medlemsstatene som har ansvar for å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger. De utpekte myndigheter skal ikke omfatte byråer eller enheter som utelukkende har ansvar for etterretning knyttet til nasjonal sikkerhet.

Hver medlemsstat skal oppbevare en liste over de utpekte myndigheter.

Hver medlemsstat skal oppbevare en liste over de operative enheter hos de utpekte myndigheter som har fullmakt til å anmode om sammenligninger med Eurodac-opplysninger gjennom det nasjonale tilgangspunktet.

Artikkel 6

Medlemsstatenes kontrollmyndigheter for rettshåndhevelsesformål

Hver medlemsstat skal for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, utpeke en enkelt nasjonal myndighet eller en enhet hos en slik myndighet som skal fungere som dens kontrollmyndighet. Kontrollmyndigheten skal være en myndighet i medlemsstaten som har ansvar for å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger.

Den utpekte myndighet og kontrollmyndigheten kan være del av samme organisasjon dersom dette er tillatt i henhold til nasjonal lovgivning, men kontrollmyndigheten skal opptre uavhengig når den utfører sine oppgaver i henhold til denne forordning. Kontrollmyndigheten skal være atskilt fra de operative enheter nevnt i artikkel 5 nr. 3, og skal ikke motta instrukser fra dem med hensyn til utfallet av kontrollen.

Medlemsstatene kan utpeke mer enn én kontrollmyndighet for å gjenspeile deres organisatoriske og administrative strukturer, i samsvar med deres forfatningsmessige eller lovmessige krav.

Kontrollmyndigheten skal sikre at vilkårene for å anmode om sammenligninger av fingeravtrykk med Eurodac-opplysninger er oppfylt.

Bare behørig bemyndiget personell hos kontrollmyndigheten skal ha fullmakt til å motta og oversende en anmodning om tilgang til Eurodac i samsvar med artikkel 19.

Bare kontrollmyndigheten skal ha fullmakt til å videresende anmodninger om sammenligning av fingeravtrykk til det nasjonale tilgangspunktet.

Artikkel 7

Europol

Europol skal for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, utpeke en spesialenhet med behørig bemyndigede Europol-tjenestemenn som skal fungere som dens kontrollmyndighet, som skal fungere uavhengig av den utpekte myndighet nevnt i nr. 2 når den utfører sine oppgaver i henhold til denne forordning, og skal ikke motta instrukser fra den utpekte myndighet med hensyn til utfallet av kontrollen. Enheten skal sikre at vilkårene for å anmode om sammenligninger av fingeravtrykk med Eurodac-opplysninger er oppfylt. Europol skal i samarbeid med en medlemsstat utpeke det nasjonale tilgangspunkt i denne medlemsstat som skal oversende Europols anmodninger om sammenligning av fingeravtrykksopplysninger til sentralsystemet.

Medlemsstatene skal for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, utpeke en operativ enhet som har fullmakt til å anmode om sammenligninger med Eurodac-opplysninger gjennom sitt utpekte nasjonale tilgangspunkt. Den utpekte myndighet skal være en operativ enhet i Europol som har myndighet til å samle inn, oppbevare, behandle, analysere og utveksle opplysninger for å støtte og styrke medlemsstatens arbeid for å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger og andre alvorlige straffbare handlinger som hører under Europols mandat.

Artikkel 8

Statistikk

Byrået skal hvert kvartal utarbeide statistikk over sentralsystemets arbeid, som særlig viser

a) antall datasett som er overført om personer nevnt i artikkel 9 nr. 1, artikkel 14 nr. 1 og artikkel 17 nr. 1,

b) antall treff med hensyn til personer som har søkt om internasjonal beskyttelse, og som har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse i en annen medlemsstat,

c) antall treff med hensyn til personer nevnt i artikkel 14 nr. 1, som senere har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse,

d) antall treff med hensyn til personer nevnt i artikkel 17 nr. 1, som tidligere har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse i en annen medlemsstat,

e) antall fingeravtrykksopplysninger som sentralsystemet har måttet anmode opprinnelsesstaten om mer enn én gang, fordi fingeravtrykksopplysningene som opprinnelig ble sendt, ikke egnet seg for sammenligning ved bruk av det elektroniske systemet for gjenkjenning av fingeravtrykk,

f) antall datasett med merking, med sperring og antall datasett der merkingen eller sperringen er fjernet i samsvar med artikkel 18 nr. 1 og 3,

g) antall treff med hensyn til personer nevnt i artikkel 18 nr. 1 hvis treff er registrert under bokstav b) og d),

h) antall anmodninger og treff nevnt i artikkel 20 nr. 1,

i) antall anmodninger og treff nevnt i artikkel 21 nr. 1.

Ved utgangen av hvert år skal det det utarbeides statistikk i form av en sammenstilling av kvartalsstatistikken for året, herunder opplysninger om antall personer hvis treff er registrert i henhold til nr. 1 bokstav b), c) og d). Statistikken skal inneholde en inndeling av opplysningene for hver medlemsstat. Resultatene skal offentliggjøres.

Kapittel II

Personer som har søkt om internasjonal beskyttelse

Artikkel 9

Opptak, oversending og sammenligning av fingeravtrykk

Hver medlemsstat skal omgående ta fingeravtrykk av alle fingre av hver person som har søkt om internasjonal beskyttelse som er 14 år eller eldre, og så snart som mulig og senest 72 timer etter at hans eller hennes søknad om internasjonal beskyttelse i henhold til artikkel 20 nr. 2 i forordning (EU) nr. 604/2013 ble inngitt, oversende dem sammen med opplysningene nevnt i artikkel 11 bokstav b)-g) til sentralsystemet.

Manglende overholdelse av tidsfristen på 72 timer fritar ikke medlemsstatene fra deres plikt til å oppta og oversende fingeravtrykkene til sentralsystemet. Dersom fingertuppenes tilstand gjør at det ikke er mulig å ta fingeravtrykk av en kvalitet som kan brukes til hensiktsmessig sammenligning i henhold til artikkel 25, skal opprinnelsesstaten ta nye fingeravtrykk av søkeren og sende dem på nytt så snart som mulig og senest 48 timer etter at fingeravtrykkene ble tatt med vellykket resultat.

Når det ikke er mulig å ta fingeravtrykk av en person som har søkt om internasjonal beskyttelse på grunn av tiltak som er truffet for å sikre hans eller hennes helse, eller for å beskytte folkehelsen, skal medlemsstatene som unntak fra nr. 1 ta og sende slike fingeravtrykk så snart som mulig og senest 48 timer etter at slike helsemessige hensyn ikke lenger foreligger.

I tilfelle av alvorlige tekniske problemer kan medlemsstatene forlenge fristen på 72 timer i nr. 1 med inntil 48 timer for å gjennomføre sine nasjonale beredskapsplaner.

Fingeravtrykksopplysninger i henhold til artikkel 11 bokstav a) som er oversendt av en medlemsstat, med unntak av dem som er oversendt i samsvar med artikkel 10 bokstav b), skal sammenlignes automatisk med fingeravtrykksopplysninger som er oversendt av andre medlemsstater og som allerede er lagret i sentralsystemet.

Sentralsystemet skal på anmodning fra en medlemsstat sikre at sammenligningen nevnt i nr. 3 også omfatter fingeravtrykksopplysninger som tidligere er oversendt fra nevnte medlemsstat, i tillegg til opplysningene fra andre medlemsstater.

Sentralsystemet skal automatisk oversende treffet eller det negative resultatet av sammenligningen til opprinnelsesstaten. Ved et treff skal sentralsystemet, for alle datasett som tilsvarer treffet, oversende opplysningene nevnt i artikkel 11 bokstav a)-k), ved behov sammen med opplysning om merkingen nevnt i artikkel 18 nr. 1.

Artikkel 10

Opplysninger om den registrertes status

Følgende opplysninger skal sendes til sentralsystemet for å bli lagret i samsvar med artikkel 12 med henblikk på oversending i henhold til artikkel 9 nr. 5:

a) når en person som har søkt om internasjonal beskyttelse eller en annen person som nevnt i artikkel 18 nr. 1 bokstav d) i forordning (EU) nr. 604/2013, ankommer den ansvarlige medlemsstat etter overføring i henhold til en beslutning etter en anmodning om tilbaketakelse som nevnt i artikkel 25 i nevnte forordning, skal den ansvarlige medlemsstat oppdatere de opplysninger den har registrert om ham eller henne i samsvar med artikkel 11, ved å legge til dato for hans eller hennes innreise,

b) når en person som har søkt om internasjonal beskyttelse ankommer den ansvarlige medlemsstat etter overføring i henhold til en beslutning etter en anmodning om overtakelse i samsvar med artikkel 22 i forordning (EU) nr. 604/2013, skal den ansvarlige medlemsstat sende de opplysninger som er registrert om ham eller henne i samsvar med artikkel 11, og legge til dato for hans eller hennes innreise,

c) så snart opprinnelsesstaten har fastslått at en person hvis opplysninger er registrert i Eurodac i samsvar med artikkel 11, har forlatt medlemsstatenes territorium, skal medlemsstaten oppdatere de opplysninger den har registrert om ham eller henne i samsvar med artikkel 11, ved å legge til datoen for når han eller hun forlot territoriet, for å lette anvendelsen av artikkel 19 nr. 2 og artikkel 20 nr. 5 i forordning (EU) nr. 604/2013,

d) så snart opprinnelsesstaten har fastslått at en person hvis opplysninger er registrert i Eurodac i samsvar med artikkel 11, har forlatt medlemsstatenes territorium i samsvar med et vedtak om retur eller uttransportering som er gjort etter at søknaden om internasjonal beskyttelse er trukket tilbake eller avslått som fastsatt i artikkel 19 nr. 3 i forordning (EU) nr. 604/2013, skal den oppdatere de opplysninger den har registrert om ham eller henne i samsvar med artikkel 11 ved å legge til datoen for når han eller hun ble uttransportert eller forlot territoriet,

e) den medlemsstat som blir ansvarlig i henhold til artikkel 17 nr. 1 i forordning (EU) nr. 604/2013, skal oppdatere de opplysninger den har registrert i samsvar med artikkel 11 om personen som har søkt om internasjonal beskyttelse, ved å legge til den dato da beslutningen om å behandle søknaden ble truffet.

Artikkel 11

Registrering av opplysninger

Bare følgende opplysninger skal registreres i sentralsystemet:

a) fingeravtrykksopplysninger,

b) opprinnelsesstat, sted og dato for søknaden om internasjonal beskyttelse; i tilfellene nevnt i artikkel 10 bokstav b) skal søknadsdatoen være den dato som ble registrert av den medlemsstat som overførte søkeren,

c) kjønn,

d) referansenummer som brukes av opprinnelsesstaten,

e) dato for når fingeravtrykkene ble tatt,

f) dato for når opplysningene ble oversendt til sentralsystemet,

g) operatørens bruker-ID,

h) dersom det i henhold til artikkel 10 bokstav a) eller b) er relevant, datoen for personens innreise etter gjennomført overføring,

i) dersom det i henhold til artikkel 10 bokstav c) er relevant, datoen for når vedkommende forlot medlemsstatenes territorium,

j) dersom det i henhold til artikkel 10 bokstav d) er relevant, datoen for når vedkommende forlot eller ble utsendt fra medlemsstatenes territorium,

k) dersom det i henhold til artikkel 10 bokstav e) er relevant, datoen for når beslutningen om å behandle søknaden ble truffet.

Artikkel 12

Lagring av opplysninger

Hvert datasett, som nevnt i artikkel 11, skal lagres i sentralsystemet i ti år fra den dato da fingeravtrykkene ble tatt.

Ved utløpet av tidsrommet nevnt i nr. 1, skal sentralsystemet automatisk slette opplysningene fra sentralsystemet.

Artikkel 13

Avansert sletting av opplysninger

Opplysninger om en person som har fått statsborgerskap i en medlemsstat før utløpet av tidsrommet nevnt i artikkel 12 nr. 1, skal slettes fra sentralregisteret i henhold til artikkel 27 nr. 4 så snart opprinnelsesstaten blir kjent med at vedkommende har fått slikt statsborgerskap.

Sentralsystemet skal så snart som mulig og senest innen 72 timer underrette alle opprinnelsesstater om at opplysninger er slettet i henhold til nr. 1 av en annen opprinnelsesstat som har registrert et treff med opplysninger de har oversendt om en person nevnt i artikkel 9 nr. 1 eller artikkel 14 nr. 1.

Kapittel III

Tredjelandsborgere eller statsløse som pågripes i forbindelse med ulovlig passering av en medlemsstats ytre grense

Artikkel 14

Opptak og oversending av fingeravtrykksopplysninger

Hver medlemsstat skal umiddelbart ta fingeravtrykk av alle fingre av hver tredjelandsborger eller statsløs som er fylt 14 år, som pågripes av de kompetente kontrollmyndigheter i forbindelse med ulovlig passering av grensen til den berørte medlemsstat til lands, sjøs eller i luften etter å ha kommet fra et tredjeland, og som ikke avvises eller som forblir på medlemsstatenes territorium uten å holdes i varetekt eller på annen måte frihetsberøves i hele tidsrommet mellom pågripelsen og utsendelsen på grunnlag av avvisningsvedtaket.

Den berørte medlemsstat skal så snart som mulig og senest innen 72 timer etter datoen for pågripelse oversende til sentralsystemet følgende opplysninger om enhver tredjelandsborger eller statsløs som nevnt i nr. 1 som ikke avvises:

a) fingeravtrykksopplysninger,

b) opprinnelsesstat, sted og dato for pågripelse,

c) kjønn,

d) referansenummer som brukes av opprinnelsesstaten,

e) dato for når fingeravtrykkene ble tatt,

f) dato for når opplysningene ble oversendt til sentralsystemet,

g) operatørens bruker-ID.

Som unntak fra nr. 2 skal opplysningene angitt i nr. 2 som gjelder personer som er pågrepet som beskrevet i nr. 1, og som forblir på medlemsstatenes territorium men som holdes i varetekt eller på annen måte frihetsberøves i et tidsrom på over 72 timer, oversendes før de løslates fra varetekt eller annen frihetsberøving.

Manglende overholdelse av fristen på 72 timer nevnt i nr. 2 fritar ikke medlemsstatene fra deres plikt til å oppta og oversende fingeravtrykkene til sentralsystemet. Dersom fingertuppenes tilstand gjør at det ikke er mulig å ta fingeravtrykk av en kvalitet som kan brukes til hensiktsmessig sammenligning i henhold til artikkel 25, skal opprinnelsesstaten ta nye fingeravtrykk av de pågrepne personer som beskrevet i nr. 1, og sende dem på nytt så snart som mulig og senest 48 timer etter at fingeravtrykkene ble tatt med vellykket resultat.

Når det ikke er mulig å ta fingeravtrykk av den pågrepne person på grunn av tiltak som er truffet for å sikre hans eller hennes helse, eller for å beskytte folkehelsen, skal den berørte medlemsstat som unntak fra nr. 1 ta og sende slike fingeravtrykk så snart som mulig og senest 48 timer etter at slike helsemessige hensyn ikke lenger er nødvendige.

I tilfelle av alvorlige tekniske problemer kan medlemsstatene forlenge fristen på 72 timer i nr. 2 med inntil 48 timer for å gjennomføre sine nasjonale beredskapsplaner.

Artikkel 15

Registrering av opplysninger

Opplysningene nevnt i artikkel 14 nr. 2 skal registreres i sentralsystemet.

Uten at dette berører artikkel 8 skal opplysninger som oversendes til sentralsystemet i henhold til artikkel 14 nr. 2, registreres utelukkende med henblikk på sammenligning med opplysninger om personer som har søkt om internasjonal beskyttelse, som senere oversendes til sentralsystemet, og med henblikk på formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2.

Sentralsystemet skal ikke sammenligne opplysninger som oversendes til det i henhold til artikkel 14 nr. 2, med noen opplysninger som tidligere er registrert i sentralsystemet, eller med opplysninger som senere oversendes til sentralsystemet i samsvar med artikkel 14 nr. 2.

Når det gjelder sammenligningen av opplysninger om personer som har søkt om internasjonal beskyttelse, som senere oversendes til sentralsystemet, med opplysningene nevnt i nr. 1, skal prosedyrene fastsatt i artikkel 9 nr. 3 og 5 og artikkel 25 nr. 4 få anvendelse.

Artikkel 16

Lagring av opplysninger

Hvert datasett som gjelder en tredjelandsborger eller statsløs som nevnt i artikkel 14 nr. 1, skal lagres i sentralsystemet i 18 måneder fra den dato da hans eller hennes fingeravtrykk ble tatt. Ved utløpet av nevnte tidsrom skal sentralsystemet automatisk slette slike opplysninger.

Opplysningene om en tredjelandsborger eller statsløs som nevnt i artikkel 14 nr. 1, skal slettes fra sentralsystemet i samsvar med artikkel 28 nr. 3 så snart opprinnelsesstaten blir kjent med en av følgende omstendigheter før tidsrommet på 18 måneder nevnt i nr. 1 har utløpt:

a) tredjelandsborgeren eller den statsløse har fått utstedt et oppholdsdokument,

b) tredjelandsborgeren eller den statsløse har forlatt medlemsstatenes territorium,

c) tredjelandsborgeren eller den statsløse har fått statsborgerskap i en medlemsstat.

Sentralsystemet skal så snart som mulig og senest innen 72 timer underrette alle opprinnelsesstater om at opplysninger er slettet i henhold til nr. 2 bokstav a) eller b) av en annen opprinnelsesstat som har registrert et treff med opplysninger de har oversendt om en person nevnt i artikkel 14 nr. 1.

Sentralsystemet skal så snart som mulig og senest innen 72 timer underrette alle opprinnelsesstater om at opplysninger er slettet i henhold til nr. 2 bokstav c) av en annen opprinnelsesstat som har registrert et treff med opplysninger de har oversendt om en person nevnt i artikkel 9 nr. 1 eller artikkel 14 nr. 1.

Kapittel IV

Tredjelandsborgere eller statsløse som oppholder seg ulovlig i en medlemsstat

Artikkel 17

Sammenligning av fingeravtrykksopplysninger

For å kontrollere om en tredjelandsborger eller en statsløs som oppholder seg ulovlig på dens territorium, tidligere har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse i en annen medlemsstat, kan en medlemsstat oversende til sentralsystemet fingeravtrykksopplysninger om fingeravtrykk som den har tatt av en slik tredjelandsborger eller statsløs som er fylt 14 år, sammen med referansenummeret som nevnte medlemsstat bruker.

Som en hovedregel er det grunn til å undersøke om tredjelandsborgeren eller den statsløse tidligere har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse i en annen medlemsstat dersom

a) tredjelandsborgeren eller den statsløse erklærer at han eller hun har inngitt en søknad om internasjonal beskyttelse, men ikke angir i hvilken medlemsstat han eller hun har inngitt søknaden,

b) tredjelandsborgeren eller den statsløse ikke anmoder om internasjonal beskyttelse men motsetter seg å bli sendt tilbake til sitt hjemland med den begrunnelse at det vil bringe vedkommende i fare, eller

c) tredjelandsborgeren eller den statsløse på annen måte forsøker å forhindre utsendelse ved å nekte å medvirke til fastsettelsen av sin identitet, særlig ved ikke å vise identitetspapirer eller ved å vise falske identitetspapirer.

De medlemsstater som deltar i prosedyren nevnt i nr. 1, skal oversende til sentralsystemet fingeravtrykksopplysninger om alle fingre eller minst pekefingrene, og dersom de mangler, avtrykk av alle andre fingre av tredjelandsborgere eller statsløse nevnt i nr. 1.

Fingeravtrykksopplysninger om en tredjelandsborger eller statsløs som nevnt i nr. 1 skal oversendes til sentralsystemet utelukkende for sammenligning med fingeravtrykksopplysninger av personer som har søkt om internasjonal beskyttelse, som er oversendt av andre medlemsstater og allerede er registrert i sentralsystemet.

Fingeravtrykksopplysningene om en slik tredjelandsborger eller statsløs skal ikke registreres i sentralsystemet eller sammenlignes med opplysningene oversendt til sentralsystemet i henhold til artikkel 14 nr. 2.

Så snart resultatene av sammenligningen av fingeravtrykkopplysninger er oversendt til opprinnelsesstaten, skal sentralsystemet oppbevare registreringen av søket bare for formålene nevnt i artikkel 28. Medlemsstatene eller sentralsystemet kan ikke lagre noen annen registrering av søket for andre formål enn disse.

Når det gjelder sammenligningen av fingeravtrykksopplysninger som er oversendt i henhold til denne artikkel, med fingeravtrykksopplysninger om personer som har søkt om internasjonal beskyttelse, som er oversendt av andre medlemsstater og som allerede er lagret i sentralsystemet, skal prosedyrene fastsatt i artikkel 9 nr. 3 og 5 og artikkel 25 nr. 4 få anvendelse.

Kapittel V

Personer med rett til internasjonal beskyttelse

Artikkel 18

Merking av opplysninger

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1 skal den opprinnelsesstat som har innvilget internasjonal beskyttelse til en person som har søkt om internasjonal beskyttelse hvis opplysninger tidligere er registrert i sentralsystemet i samsvar med artikkel 11, merke de relevante opplysninger i samsvar med kravene til elektronisk kommunikasjon med sentralsystemet fastsatt av Byrået. Nevnte merking skal lagres i sentralsystemet i samsvar med artikkel 12 med henblikk på oversending i henhold til artikkel 9 nr. 5. Sentralsystemet skal underrette alle opprinnelsesstater om at opplysninger er merket av en annen opprinnelsesstat som har registrert et treff med opplysninger de har oversendt om en person nevnt i artikkel 9 nr. 1 eller artikkel 14 nr. 1. Nevnte medlemsstater skal også merke de tilsvarende datasett.

Opplysninger om personer med rett til internasjonal beskyttelse som er lagret i sentralsystemet og merket i samsvar med nr. 1, skal gjøres tilgjengelige for sammenligning for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2 i et tidsrom på tre år etter datoen for når den registrerte ble innvilget internasjonal beskyttelse.

Ved et treff skal sentralsystemet oversende opplysningene nevnt i artikkel 11 bokstav a)-k) for alle datasettene som tilsvarer treffet. Sentralsystemet skal ikke oversende merkingen nevnt i nr. 1. Ved utløpet av tidsrommet på tre år skal sentralsystemet automatisk sperre slike opplysninger fra å oversendes dersom det gjelder en anmodning om sammenligning for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, samtidig som opplysningene skal være tilgjengelige for sammenligning for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1 inntil de slettes. Sperrede opplysninger skal ikke oversendes, og sentralsystemet skal sende et negativt resultat til den anmodende medlemsstat i tilfelle av treff.

Opprinnelsesstaten skal fjerne merkingen eller sperringen av opplysninger om en tredjelandsborger eller statsløs hvis opplysninger tidligere har vært merket eller sperret i samsvar med nr. 1 eller 2 dersom hans eller hennes status trekkes tilbake eller opphører eller forlengelsen av hans eller hennes status avslås i henhold til artikkel 14 eller 19 i direktiv 2011/95/EU.

Kapittel VI

Prosedyre for sammenligning og overføring av opplysninger med henblikk på rettshåndhevelse

Artikkel 19

Prosedyre for sammenligning av fingeravtrykksopplysninger med Eurodac-opplysninger

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2 kan de utpekte myndigheter nevnt i artikkel 5 nr. 1 og artikkel 7 nr. 2 inngi en begrunnet elektronisk anmodning i henhold til artikkel 20 nr. 1 sammen med det referansenummeret de bruker, til kontrollmyndigheten, via det nasjonale tilgangspunkt, for oversending til sentralsystemet med henblikk på sammenligning av fingeravtrykkopplysninger. Ved mottak av slik anmodning skal kontrollmyndigheten kontrollere at alle vilkår for anmodning om en sammenligning nevnt i artikkel 20 eller 21, alt etter som, er oppfylt.

Dersom alle vilkårene for anmodning om en sammenligning nevnt i artikkel 20 eller 21 er oppfylt, skal kontrollmyndigheten oversende anmodningen om sammenligning til det nasjonale tilgangspunkt, som skal videresende den til sentralsystemet i samsvar med artikkel 9 nr. 3 og 5 med henblikk på sammenligning med opplysningene som er oversendt til sentralsystemet i samsvar med artikkel 9 nr. 1 og artikkel 14 nr. 2.

I ekstraordinære hastesaker der det er nødvendig å avverge en overhengende fare i forbindelse med en terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling, kan kontrollmyndigheten umiddelbart når den mottar en anmodning fra en utpekt myndighet oversende fingeravtrykksopplysningene til det nasjonale tilgangspunkt for sammenligning og først i etterhånd kontrollere om alle vilkårene for å anmode om en sammenligning i henhold til enten artikkel 20 eller 21 er oppfylt, blant annet om det faktisk var en ekstraordinær hastesak. Etterhåndskontrollen skal skje uten unødig opphold etter at anmodningen er behandlet.

Dersom det ved etterhåndskontrollen fastslås at tilgangen til Eurodac-opplysningene ikke var begrunnet, skal alle myndigheter som har fått tilgang til slike opplysninger, slette opplysningene de har mottatt fra Eurodac og underrette kontrollmyndigheten om slik sletting.

Artikkel 20

Vilkår for de utpekte myndigheters tilgang til Eurodac

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2 kan de utpekte myndigheter, innen rammen av deres myndighet, inngi en begrunnet elektronisk anmodning om sammenligning av fingeravtrykksopplysninger med de opplysninger som er lagret i sentralsystemet, bare dersom sammenligninger med følgende databaser ikke har ført til at den registrertes identitet har kunnet fastsettes:

nasjonale fingeravtrykksdatabaser,

alle andre medlemsstaters systemer for automatisk identifikasjon av fingeravtrykk i henhold til beslutning 2008/615/JIS der sammenligninger er teknisk tilgjengelige, med mindre det finnes rimelige grunner til å anta at en sammenligning med slike systemer ikke vil føre til fastsettelse av den registrertes identitet. Slike rimelige grunner skal angis i den begrunnede elektroniske anmodningen om sammenligning med Eurodac-opplysninger som den utpekte myndighet har sendt til kontrollmyndigheten, og

visuminformasjonssystemet, forutsatt at vilkårene for sammenligning fastsatt i beslutning 2008/633/JIS er oppfylt,

og der følgende kumulative vilkår er oppfylt:

a) sammenligningen er nødvendig for å forebygge, avdekke eller etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger, som betyr at det foreligger et tungtveiende hensyn til den offentlige sikkerhet som berettiger søket i databasen,

b) sammenligningen er nødvendig i et særskilt tilfelle (dvs. at systematiske sammenligninger ikke skal utføres), og

c) det er rimelige grunner til å anta at sammenligningen vil bidra i vesentlig grad til forebygging, avdekking og etterforskning av noen av de aktuelle straffbare handlinger. Slike rimelige grunner foreligger særlig dersom det er begrunnet mistanke om at en person som mistenkes for, har begått eller er offer for en terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling, omfattes av en av kategoriene i denne forordning.

Anmodninger om sammenligning med Eurodac-opplysninger skal begrenses til søk i fingeravtrykksopplysninger.

Artikkel 21

Vilkår for Europols tilgang til Eurodac

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2 kan Europols utpekte myndighet inngi en begrunnet elektronisk anmodning om sammenligning av fingeravtrykksopplysninger med opplysningene lagret i sentralsystemet innen rammen av Europols mandat og om nødvendig med henblikk på utførelsen av Europols oppgaver, bare dersom sammenligninger med fingeravtrykksopplysninger lagret i informasjonsbehandlingssystemer som teknisk og rettslig er tilgjengelige for Europol, ikke har ført til fastsettelse av den registrertes identitet og der følgende kumulative vilkår er oppfylt:

a) sammenligningen er nødvendig for å støtte og styrke medlemsstatenes arbeid for å forebygge, avdekke og etterforske terrorhandlinger eller andre alvorlige straffbare handlinger som faller inn under Europols mandat, som betyr at det foreligger et tungtveiende hensyn til den offentlige sikkerhet som berettiger søket i databasen,

b) sammenligningen er nødvendig i et særskilt tilfelle (dvs. at systematiske sammenligninger ikke skal utføres), og

c) det er rimelige grunner til å anta at sammenligningen vil bidra i vesentlig grad til forebygging, avdekking og etterforskning av noen av de aktuelle straffbare handlinger. Slike rimelige grunner foreligger særlig dersom det er begrunnet mistanke om at en person som mistenkes for, har begått eller er offer for en terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling, omfattes av en av kategoriene i denne forordning.

Anmodninger om sammenligning med Eurodac-opplysninger skal begrenses til sammenligninger av fingeravtrykksopplysninger.

Behandling av opplysninger innhentet av Europol fra sammenligning med Eurodac-opplysninger kan bare skje etter tillatelse fra opprinnelsesstaten. Slik tillatelse skal innhentes via Europols nasjonale enhet i nevnte medlemsstat.

Artikkel 22

Kommunikasjon mellom de utpekte myndigheter, kontrollmyndighetene og de nasjonale tilgangspunkter

Uten at dette berører artikkel 26, skal all kommunikasjon mellom de utpekte myndigheter, kontrollmyndighetene og de nasjonale tilgangspunkter være sikker og skje elektronisk.

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2 skal fingeravtrykk behandles digitalt av medlemsstatene og oversendes i det dataformat som er nevnt i vedlegg I, for å sikre at sammenligningen kan gjøres med hjelp av det elektroniske systemet for gjenkjenning av fingeravtrykk.

Kapittel VII

Databehandling, vern av personopplysninger og erstatningsansvar

Artikkel 23

Ansvar for databehandling

Opprinnelsesstaten skal ha ansvar for å sikre at

a) fingeravtrykk blir lovlig tatt,

b) fingeravtrykksopplysninger og andre opplysninger nevnt i artikkel 11, artikkel 14 nr. 2 og artikkel 17 nr. 2, blir lovlig oversendt til sentralsystemet,

c) opplysningene er nøyaktige og oppdatert når de oversendes til sentralsystemet,

d) opplysningene i sentralsystemet, med forbehold for Byråets ansvar, blir lovlig registrert, lagret, rettet og slettet,

e) resultatet av sammenligninger av fingeravtrykksopplysninger oversendt av sentralsystemet, blir lovlig behandlet.

I samsvar med artikkel 34 skal opprinnelsesstaten ivareta sikkerheten for opplysningene nevnt i nr. 1 før og under oversendingen til sentralsystemet og sikkerheten for opplysningene den mottar fra sentralsystemet.

Opprinnelsesstaten skal ha ansvar for den endelige identifikasjonen av opplysningene i henhold til artikkel 25 nr. 4.

Byrået skal sikre at sentralsystemet drives i samsvar med bestemmelsene i denne forordning. Særlig skal Byrået

a) vedta tiltak som sikrer at personer som arbeider med sentralsystemet, behandler opplysningene som er registrert der, utelukkende i samsvar med Eurodacs formål som fastsatt i artikkel 1,

b) treffe de nødvendige tiltak for å ivareta sikkerheten ved sentralsystemet i samsvar med artikkel 34,

c) sikre at bare personer som er autorisert til å arbeide med sentralsystemet, har tilgang til det, uten at dette berører EUs datatilsynsmanns kompetanse.

Byrået skal underrette Europaparlamentet og Rådet samt EUs datatilsynsmann om de tiltak det treffer i samsvar med første ledd.

Artikkel 24

Oversending

Fingeravtrykkene skal behandles digitalt og oversendes i det dataformat som er nevnt i vedlegg I. I den utstrekning det er nødvendig for at sentralsystemet skal kunne drives effektivt, skal Byrået fastsette de tekniske krav til oversending av dataformatet fra medlemsstatene til sentralsystemet og omvendt. Byrået skal sikre at fingeravtrykksopplysningene medlemsstaten har oversendt, kan sammenlignes av det elektroniske systemet for gjenkjenning av fingeravtrykk.

Medlemsstatene skal oversende opplysningene nevnt i artikkel 11, artikkel 14 nr. 2 og artikkel 17 nr. 2, elektronisk. Opplysningene nevnt i artikkel 11 og artikkel 14 nr. 2 skal registreres automatisk i sentralsystemet. I den utstrekning det er nødvendig for at sentralsystemet skal kunne drives effektivt, skal Byrået fastsette tekniske krav for å sikre at opplysningene blir korrekt oversendt elektronisk fra medlemsstatene til sentralsystemet og omvendt.

Ved hjelp av referansenummeret nevnt i artikkel 11 bokstav d), artikkel 14 nr. 2 bokstav d), artikkel 17 nr. 1 og artikkel 19 nr. 1, skal opplysningene kunne knyttes entydig til en bestemt person og til den medlemsstat som har oversendt opplysningene. Det skal i tillegg gjøre det mulig å si om opplysningene gjelder en person som nevnt i artikkel 9 nr. 1, artikkel 14 nr. 1 eller artikkel 17 nr. 1.

Referansenummeret skal begynne med identifikasjonsbokstaven eller -bokstavene som identifiserer medlemsstaten i samsvar med normen nevnt i vedlegg I, som oversender opplysningene. Identifikasjonsbokstaven eller -bokstavene skal etterfølges av identifikasjonen av person- eller anmodningskategorien. «1» viser til opplysninger som gjelder personer nevnt i artikkel 9 nr. 1, «2» personer nevnt i artikkel 14 nr. 1, «3» personer nevnt i artikkel 17 nr. 1, «4» personer nevnt i artikkel 20, «5» personer nevnt i artikkel 21, og «9» personer nevnt i artikkel 29.

Byrået skal utarbeide de tekniske prosedyrene medlemsstatene trenger for å sikre mottak av entydige opplysninger fra sentralsystemet.

Sentralsystemet skal bekrefte mottak av de oversendte opplysningene så snart som mulig. For dette formål skal Byrået utarbeide de tekniske krav som er nødvendige for å sikre at medlemsstatene mottar mottakskvittering dersom de har bedt om det.

Artikkel 25

Gjennomføring av sammenligninger og oversending av resultater

Medlemsstatene skal sikre at fingeravtrykksopplysninger oversendes i en kvalitet som er egnet til sammenligning i det elektroniske systemet for gjenkjenning av fingeravtrykk. For å sikre et svært høyt nøyaktighetsnivå for resultatene av sammenligningen i sentralsystemet skal Byrået definere hva som er egnet kvalitet på oversendte fingeravtrykksopplysninger. Sentralsystemet skal snarest mulig kontrollere kvaliteten på fingertrykksopplysningene som oversendes. Dersom fingeravtrykksopplysningene ikke egner seg for sammenligning ved bruk av det elektroniske systemet for gjenkjenning av fingeravtrykk, skal sentralsystemet underrette den berørte medlemsstat om dette. Nevnte medlemsstat skal da oversende fingeravtrykksopplysninger av en egnet kvalitet ved bruk av det samme referansenummeret som det forrige settet med fingeravtrykksopplysninger.

Sentralsystemet skal gjennomføre sammenligninger i samme rekkefølge som anmodningene innkommer. Hver anmodning skal behandles innen 24 timer. En medlemsstat kan av hensyn til nasjonal lovgivning anmode om at sammenligninger som haster særlig mye, blir gjennomført innen en time. Dersom slike frister ikke kan overholdes på grunn av omstendigheter som ligger utenfor Byråets ansvar, skal sentralsystemet prioritere å behandle anmodningen så snart slike omstendigheter ikke lenger foreligger. I slike tilfeller skal Byrået, i den utstrekning det er nødvendig for at sentralsystemet skal kunne drives effektivt, fastsette kriterier for å sikre prioritert behandling av anmodninger.

I den utstrekning det er nødvendig for at sentralsystemet skal kunne drives effektivt, skal Byrået utarbeide operative prosedyrer for behandling av mottatte opplysninger og oversending av resultatene av sammenligningen.

Resultatene av sammenligningen skal umiddelbart kontrolleres i den mottakende medlemsstat av en fingeravtrykksekspert som definert i nasjonale regler, som har særskilt kompetanse på de typer sammenligninger av fingeravtrykk denne forordning gjelder. For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1 er det opprinnelsesstaten som skal gjøre den endelige identifikasjonen i samarbeid de andre berørte medlemsstater, i samsvar med artikkel 34 i forordning (EU) nr. 604/2013.

Informasjon som mottas fra sentralsystemet vedrørende andre opplysninger som har vist seg å være upålitelige, skal slettes så snart det er fastslått at opplysningene ikke er pålitelige.

Dersom den endelige identifiseringen i samsvar med nr. 4 viser at resultatet av sammenligningen fra sentralsystemet ikke ste nmmer med de fingeravtrykksopplysninger som ble sendt for sammenligning, skal medlemsstatene umiddelbart slette resultatet av sammenligningen og underrette Kommisjonen og Byrået om dette så snart som mulig og ikke senere enn etter tre virkedager.

Artikkel 26

Kommunikasjon mellom medlemsstatene og sentralsystemet

Opplysninger som oversendes fra medlemsstatene til sentralsystemet og omvendt, skal bruke kommunikasjonsinfrastrukturen. I den utstrekning det er nødvendig for at sentralsystemet skal kunne drives effektivt, skal Byrået utarbeide de tekniske prosedyrene som er nødvendige for å bruke kommunikasjonsinfrastrukturen.

Artikkel 27

Tilgang til og retting eller sletting av opplysninger registrert i Eurodac

Opprinnelsesstaten skal ha tilgang til opplysninger den selv har oversendt, som er registrert i sentralsystemet i samsvar med denne forordning.

Ingen medlemsstat kan foreta søk i opplysninger oversendt av en annen medlemsstat, og den kan heller ikke motta slike opplysninger, bortsett fra opplysninger som er resultatet av sammenligningen nevnt i artikkel 9 nr. 5.

Myndighetene i medlemsstater som i samsvar med nr. 1 har tilgang til opplysninger registrert i sentralsystemet, skal være dem som er utpekt av den enkelte medlemsstat for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1. Utpekingen skal angi nøyaktig hvilken enhet som har ansvaret for å utføre oppgaver i tilknytning til anvendelsen av denne forordning. Hver medlemsstat skal uten opphold sende Kommisjonen og Byrået en liste over disse enhetene samt eventuelle endringer i denne. Byrået skal offentliggjøre den sammenfattende listen i Den europeiske unions tidende. Dersom det kommer endringer i denne, skal Byrået årlig offentliggjøre en ajourført sammenfattende liste.

Bare opprinnelsesstaten skal ha rett til å endre opplysninger den har oversendt til sentralsystemet ved å rette eller supplere opplysningene eller slette dem, med forbehold for sletting som gjøres i samsvar med artikkel 12 nr. 2 eller artikkel 16 nr. 1.

Dersom en medlemsstat eller Byrået har informasjon som tilsier at opplysninger som er registrert i sentralsystemet, faktisk sett er uriktige, skal den underrette opprinnelsesstaten om dette så snart som mulig.

Dersom en medlemsstat har informasjon som tilsier at opplysninger er registrert i sentralsystemet i strid med denne forordning, skal den underrette Kommisjonen og opprinnelsesstaten om dette så snart som mulig. Opprinnelsesstaten skal kontrollere de berørte opplysninger og uten opphold om nødvendig endre eller slette dem.

Byrået skal ikke overføre eller gjøre tilgjengelig opplysninger registrert i sentralsystemet, for myndighetene i noe tredjeland. Dette forbud gjelder ikke overføring av slike opplysninger til tredjeland som forordning (EU) nr. 604/2013 får anvendelse på.

Artikkel 28

Registre

Byrået skal føre registre over all behandling av opplysninger i sentralsystemet. Registrene skal vise formål, dato og klokkeslett for tilgang, opplysninger som er oversendt, opplysninger som er brukt i søket, og navn på både den enhet som har lagt inn eller hentet opplysningene, og på de ansvarlige personer.

Registrene nevnt i nr. 1 kan brukes bare til å overvåke at behandlingen av opplysningene er lovlig, og til å ivareta datasikkerheten i samsvar med artikkel 34. Registrene må beskyttes ved hensiktsmessige tiltak mot uberettiget tilgang og slettes etter utløpet av en periode på ett år etter lagringsperioden nevnt i artikkel 12 nr. 1 og artikkel 16 nr. 1, med mindre det er bruk for dem i forbindelse med overvåkingsprosedyrer som allerede er igangsatt.

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1, skal hver medlemsstat treffe de nødvendige tiltak for å nå målene fastsatt i nr. 1 og 2 innen rammen av sitt nasjonale system. I tillegg skal hver medlemsstat oppbevare registre over personale med behørig fullmakt til å legge inn eller hente opplysninger.

Artikkel 29

Den registrertes rettigheter

En person som omfattes av artikkel 9 nr. 1, artikkel 14 nr. 1 eller artikkel 17 nr. 1, skal underrettes skriftlig av opprinnelsesstaten, og om nødvendig muntlig, på et språk som han eller hun forstår eller som det med rimelighet kan forventes at han eller hun forstår, om følgende:

a) identiteten til den behandlingsansvarlige i henhold til artikkel 2 bokstav d) i direktiv 95/46/EF og hans eller hennes eventuelle representant,

b) formålet med behandlingen av hans eller hennes opplysninger i Eurodac, herunder en beskrivelse av målene med forordning (EU) nr. 604/2013 i samsvar med artikkel 4 i nevnte forordning, og en forklaring i en forståelig form med et klart og enkelt språk om at medlemsstatene og Europol kan få tilgang til Eurodac med henblikk på rettshåndhevelse,

c) mottakerne av opplysningene,

d) når det gjelder en person som omfattes av artikkel 9 nr. 1 eller artikkel 14 nr. 1, plikten til å avgi fingeravtrykk,

e) retten til å få innsyn i opplysninger om ham eller henne, og retten til å anmode om at uriktige opplysninger om ham eller henne rettes, eller at ulovlig behandlede opplysninger om ham eller henne slettes, og retten til å motta informasjon om prosedyrene for å utøve disse rettighetene, herunder kontaktopplysninger til den behandlingsansvarlige og de nasjonale tilsynsmyndigheter nevnt i artikkel 30 nr. 1.

Når det gjelder en person som omfattes av artikkel 9 nr. 1 eller artikkel 14 nr. 1, skal opplysningene nevnt i nr. 1 gis på det tidspunkt hans eller hennes fingeravtrykk tas.

Når det gjelder en person som omfattes av artikkel 17 nr. 1, skal opplysningene nevnt i nr. 1 gis senest på det tidspunkt da opplysningene om vedkommende oversendes til sentralsystemet. Denne plikten gjelder ikke dersom det er umulig å gi opplysningene eller det ville kreve en uforholdsmessig anstrengelse å gi opplysningene.

Dersom en person som omfattes av artikkel 9 nr. 1, artikkel 14 nr. 1 og artikkel 17 nr. 1 er mindreårig, skal medlemsstatene gi opplysningene på en måte som tar hensyn til personens alder.

En felles brosjyre som minst inneholder opplysningene nevnt i nr. 1 og opplysningene nevnt i artikkel 4 nr. 1 i forordning (EU) nr. 604/2013, skal utarbeides i samsvar med prosedyren nevnt i artikkel 44 nr. 2 i nevnte forordning.

Brosjyren skal være klar og enkel og skrevet på et språk som den berørte person forstår eller som det med rimelighet kan forventes at han eller hun forstår.

Brosjyren skal utarbeides på en slik måte at det er mulig for medlemsstatene å supplere den med ytterligere opplysninger som er spesifikke for den enkelte medlemsstat. Slike opplysninger som er spesifikke for den enkelte medlemsstat, skal minst omfatte den registrertes rettigheter, muligheten for bistand fra de nasjonale tilsynsmyndigheter og kontaktopplysningene til den behandlingsansvarlige og til de nasjonale tilsynsmyndigheter.

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1 i denne forordning, kan de registrerte i hver medlemsstat utøve rettighetene fastsatt i artikkel 12 i direktiv 95/46/EF i samsvar med de lover, forskrifter og prosedyrer som gjelder i den enkelte medlemsstat.

Med forbehold for plikten til å legge fram andre opplysninger i samsvar med artikkel 12 bokstav a) i direktiv 95/46/EF, skal den registrerte ha rett til å få informasjon om de opplysninger om ham eller henne som er registrert i sentralsystemet, og om hvilken medlemsstat som oversendte dem til sentralsystemet. Slikt innsyn kan bare gis av en medlemsstat.

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1 kan enhver person i hver medlemsstat anmode om retting av opplysninger som faktisk sett er uriktige, eller om sletting av ulovlig registrerte opplysninger. Den medlemsstat som har oversendt opplysningene, skal foreta retting og sletting før det går for lang tid, i samsvar med de lover, forskrifter og prosedyrer som gjelder i medlemsstaten.

Dersom retten til retting og sletting utøves i en annen medlemsstat enn den eller de medlemsstater som har oversendt opplysningene, skal myndighetene i denne medlemsstat for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1, kontakte myndighetene i den eller de medlemsstater som har oversendt opplysningene, slik at sistnevnte kan kontrollere at opplysningene er korrekte, og at oversendingen til og registreringen i sentralsystemet er lovlig.

Dersom det viser seg at opplysninger lagret i sentralsystemet faktisk er uriktige eller er registrert ulovlig, skal den medlemsstat som har oversendt dem, rette eller slette opplysningene i samsvar med artikkel 27 nr. 3 for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1. Nevnte medlemsstat skal, før det går for lang tid, bekrefte skriftlig overfor den registrerte at den har truffet tiltak for å rette eller slette opplysninger om ham eller henne.

Dersom den medlemsstat som har oversendt opplysningene, ikke er enig i at opplysningene som er registrert i sentralsystemet faktisk sett er uriktige eller er registrert ulovlig, skal den, for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1, før det går for lang tid, bekrefte skriftlig overfor den registrerte hvorfor den ikke er villig til å rette eller slette opplysningene.

Medlemsstaten skal også gi den registrerte opplysninger om hvilke skritt han eller hun kan ta dersom han eller hun ikke godtar forklaringen som er gitt. Dette skal omfatte opplysninger om hvordan en sak kan reises eller eventuelt en klage kan bringes inn for kompetente myndigheter eller domstoler i medlemsstaten, og om eventuell økonomisk eller annen støtte som er tilgjengelig i samsvar med nevnte medlemsstats lover, forskrifter og prosedyrer.

Enhver anmodning i henhold til nr. 4 og 5 skal inneholde alle de nødvendige opplysninger for å identifisere den registrerte, herunder fingeravtrykk. Slike opplysninger skal brukes utelukkende med henblikk på utøvelsen av rettighetene nevnt i nr. 4 og 5, og skal slettes umiddelbart etterpå.

Kompetente myndigheter i medlemsstatene skal samarbeide aktivt for snarest å sikre at rettighetene fastsatt i nr. 5, 6 og 7 kan utøves.

Dersom en person anmoder om innsyn i opplysninger om ham eller henne i samsvar med nr. 4, skal den kompetente myndighet føre et register i form av et skriftlig dokument som angir at slik anmodning er inngitt, og hvordan den ble behandlet, og skal uten opphold gjøre dokumentet tilgjengelig for de nasjonale tilsynsmyndigheter.

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1, skal den nasjonale tilsynsmyndighet i hver medlemsstat, i samsvar med artikkel 28 nr. 4 i direktiv 95/46/EF, på anmodning bistå den registrerte i utøvelsen av hans eller hennes rettigheter.

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1, skal den nasjonale tilsynsmyndighet i den medlemsstat som har oversendt opplysningene, og den nasjonale tilsynsmyndighet i den medlemsstat der den registrerte oppholder seg, bistå og på anmodning gi ham eller henne råd om hvordan han eller hun skal utøve sin rett til å få opplysninger rettet eller slettet. For dette formål skal begge nasjonale tilsynsmyndigheter samarbeide. Anmodninger om slik bistand kan rettes til den nasjonale tilsynsmyndighet i den medlemsstat der den registrerte oppholder seg, som skal oversende anmodningene til myndigheten i den medlemsstat som har oversendt opplysningene.

I hver medlemsstat kan enhver reise en sak eller eventuelt bringe en klage inn for de kompetente myndigheter eller domstoler i nevnte stat, i samsvar med nevnte stats lover, forskrifter og prosedyrer, dersom han eller hun nektes innsynsretten fastsatt i nr. 4.

Enhver person kan, i samsvar med lovene, forskriftene og prosedyrene i den medlemsstat som har oversendt opplysningene, reise en sak eller eventuelt bringe en klage inn for kompetente myndigheter eller domstoler i nevnte stat vedrørende de opplysninger om ham eller henne som er registrert i sentralsystemet, for å utøve sine rettigheter i henhold til nr. 5. Den nasjonale tilsynsmyndighets plikt til å bistå og på anmodning gi den registrerte råd i samsvar med nr. 13, gjelder under hele saksbehandlingen.

Artikkel 30

De nasjonale tilsynsmyndigheters tilsyn

For formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 1 skal hver medlemsstat sikre at den eller de nasjonale tilsynsmyndigheter utpekt i samsvar med artikkel 28 nr. 1 i direktiv 95/46/EF uavhengig overvåker, i samsvar med sin nasjonale lovgivning, lovligheten av den berørte medlemsstats behandling av personopplysninger, herunder oversendingen av dem til sentralsystemet, i samsvar med denne forordning.

Hver medlemsstat skal sikre at dens nasjonale tilsynsmyndighet har tilgang til råd fra personer med tilstrekkelig kunnskap om fingeravtrykksopplysninger.

Artikkel 31

EUs datatilsynsmanns tilsyn

EUs datatilsynsmann skal sikre at all behandling av personopplysninger i forbindelse med Eurodac, særlig ved Byrået, skjer i samsvar med forordning (EF) nr. 45/2001 og med denne forordning.

EUs datatilsynsmann skal sikre at det foretas revisjon av Byråets behandling av personopplysninger minst hvert tredje år i samsvar med internasjonale revisjonsstandarder. En rapport fra revisjonen skal sendes til Europaparlamentet, Rådet, Kommisjonen, Byrået og de nasjonale tilsynsmyndigheter. Byrået skal gis anledning til å uttale seg før rapporten vedtas.

Artikkel 32

Samarbeid mellom nasjonale tilsynsmyndigheter og EUs datatilsynsmann

De nasjonale tilsynsmyndigheter og EUs datatilsynsmann skal, hver innenfor sitt kompetanseområde, samarbeide aktivt innenfor sine ansvarsområder og sikre samordnet tilsyn med Eurodac.

Medlemsstatene skal sikre at det hvert år foretas revisjon av behandlingen av personopplysninger for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, av et uavhengig organ i samsvar med artikkel 33 nr. 2, herunder en analyse av et utvalg av begrunnede elektroniske anmodninger.

Revisjonen skal vedlegges de årsrapporter medlemsstatene skal utarbeide i henhold til artikkel 40 nr. 7.

De nasjonale tilsynsmyndigheter og EUs datatilsynsmann skal, hver innenfor sitt kompetanseområde, utveksle relevant informasjon, bistå hverandre i gjennomføringen av revisjoner og inspeksjoner, utrede vanskeligheter i forbindelse med fortolkningen eller anvendelsen av denne forordning, undersøke problemer med gjennomføringen av uavhengige kontroller eller med utøvelsen av de registrertes rettigheter, utarbeide harmoniserte forslag til felles løsninger på eventuelle problemer samt i påkommende tilfeller fremme bevissthet om personvernrettigheter.

For formålene fastsatt i nr. 3 skal de nasjonale tilsynsmyndigheter og EUs datatilsynsmann møtes minst to ganger i året. Utgifter og tjenester i forbindelse med disse møtene skal dekkes av EUs datatilsynsmann. Forretningsordenen skal vedtas på det første møtet. Øvrige arbeidsmetoder skal utvikles i fellesskap etter behov. En felles virksomhetsrapport skal sendes til Europaparlamentet, Rådet, Kommisjonen og Byrået annethvert år.

Artikkel 33

Vern av personopplysninger med henblikk på rettshåndhevelse

Hver medlemsstat skal sørge for at bestemmelsene vedtatt i henhold til nasjonal lovgivning til gjennomføring av rammebeslutning 2008/977/JIS også får anvendelse for deres nasjonale myndigheters behandling av personopplysninger for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2.

Overvåkingen av lovligheten av medlemsstatenes behandling av personopplysninger i henhold til denne forordning for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, herunder oversending av disse opplysninger til og fra Eurodac, skal utføres av de nasjonale tilsynsmyndigheter som er utpekt i samsvar med rammebeslutning 2008/977/JIS.

Europols behandling av personopplysninger i samsvar med denne forordning skal være i samsvar med beslutning 2009/371/JIS og overvåkes av en uavhengig ekstern datatilsynsmann. Artikkel 30, 31 og 32 i nevnte beslutning skal komme til anvendelse på Europols behandling av personopplysninger i samsvar med denne forordning. Den uavhengige eksterne datatilsynsmannen skal sikre at privatpersoners rettigheter ikke krenkes.

Personopplysninger innhentet fra Eurodac i samsvar med denne forordning for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, skal behandles bare for å forebygge, avdekke og etterforske den konkrete sak som en medlemsstats eller Europols anmodning om opplysninger gjelder.

Sentralsystemet, den utpekte myndighet, kontrollmyndigheten og Europol skal registrere søkene for at det skal være mulig for de nasjonale personvernmyndigheter og EUs datatilsynsmann å overvåke at opplysningene behandles i samsvar med Unionens regler om vern av personopplysninger, herunder for å vedlikeholde registre med henblikk på å utarbeide årsrapportene nevnt i artikkel 40 nr. 7. For andre formål skal personopplysninger og opplysninger om søk slettes i alle nasjonale registre og i Europols register etter én måned, med mindre opplysningene er nødvendige for den pågående konkrete etterforskning som en medlemsstats eller Europols anmodning om opplysninger gjaldt.

Artikkel 34

Datasikkerhet

Opprinnelsesstaten skal ivareta sikkerheten for opplysningene før og under oversendingen til sentralsystemet.

Hver medlemsstat skal, med hensyn til alle opplysninger som behandles av dens kompetente myndighet i samsvar med denne forordning, vedta de nødvendige tiltak, herunder en sikkerhetsplan, for å

a) fysisk beskytte opplysningene, herunder utarbeide beredskapsplaner for å beskytte kritisk infrastruktur,

b) nekte uvedkommende personer adgang til nasjonale anlegg der medlemsstatene utfører virksomhet i samsvar med Eurodacs formål (kontroller ved inngangen til anlegget),

c) forhindre ulovlig lesing, kopiering, endring og fjerning av datamedier (kontroll med datamedier),

d) forhindre ulovlig registrering av opplysninger og ulovlig innsyn i, endring av og sletting av personopplysninger (kontroll med registrering),

e) forhindre ulovlig behandling av opplysninger i Eurodac og enhver ulovlig endring eller sletting av opplysninger behandlet i Eurodac (kontroll med innlegging av opplysninger),

f) sikre at personer som er autorisert til å få tilgang til Eurodac, har tilgang bare til de opplysninger deres tillatelse gjelder, ved bruk utelukkende av personlige og unike brukeridentiteter og fortrolige tilgangsmetoder (tilgangskontroll),

g) sikre at alle myndigheter med rett til tilgang til Eurodac oppretter profiler som beskriver funksjoner og ansvarsområder for personer som er autorisert til å få tilgang til, legge inn, oppdatere, slette og søke opplysninger, og på anmodning uten opphold gjøre disse profilene og slike andre relevante opplysninger som nevnte myndigheter måtte trenge for tilsynsformål, tilgjengelige for de nasjonale tilsynsmyndigheter nevnt i artikkel 28 i direktiv 95/46/EF og artikkel 25 i rammebeslutning 2008/977/JIS (personalprofiler),

h) sikre at det er mulig å kontrollere og fastslå hvilke organer personopplysninger kan overføres til ved bruk av dataoverføringsutstyr (kommunikasjonskontroll),

i) sikre at det er mulig å kontrollere og fastslå hvilke opplysninger som er blitt behandlet i Eurodac, når, av hvem og for hvilket formål (kontroll med dataregistrering),

j) forhindre ikke-autorisert lesing, kopiering, endring og sletting av personopplysninger under overføring av personopplysninger til eller fra Eurodac eller under transport av datamedier, særlig ved hjelp av hensiktsmessige krypteringsteknikker (transportkontroll),

k) kontrollere at sikkerhetstiltakene nevnt i dette nr. er virkningsfulle, og iverksette de nødvendige organisatoriske tiltak med hensyn til intern overvåking for å sikre overholdelse av denne forordning (egenrevisjon) og for at alle relevante hendelser som inntreffer som følge av iverksettelsen av tiltakene oppført i bokstav b)-j) og som kan tyde på at en sikkerhetshendelse har forekommet, oppdages automatisk innen 24 timer.

Medlemsstatene skal underrette Byrået om sikkerhetshendelser som de har oppdaget i sine systemer. Byrået skal underrette medlemsstatene, Europol og EUs datatilsynsmann om eventuelle sikkerhetshendelser. De berørte medlemsstater, Byrået og Europol skal samarbeide i løpet av sikkerhetshendelsen.

Byrået skal treffe de nødvendige tiltak for å nå målene fastsatt i nr. 2 med hensyn til Eurodacs drift, herunder vedtakelsen av en sikkerhetsplan.

Artikkel 35

Forbud mot overføring av opplysninger til tredjeland, internasjonale organisasjoner og private enheter

Personopplysninger som en medlemsstat eller Europol har mottatt fra sentralsystemet i samsvar med denne forordning, skal ikke overføres eller gjøres tilgjengelig for tredjeland, internasjonale organisasjoner eller private enheter etablert i eller utenfor Unionen. Dette forbudet gjelder også dersom opplysningene viderebehandles på nasjonalt plan eller mellom medlemsstater som nevnt i artikkel 2 bokstav b) i rammebeslutning 2008/977/JIS.

Personopplysninger som stammer fra en medlemsstat og som utveksles mellom medlemsstater etter et treff som er oppnådd for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, skal ikke overføres til tredjeland dersom det foreligger alvorlig risiko for at overføringen kan føre til at den registrerte kan bli utsatt for tortur, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff eller annen krenkelse av sine grunnleggende rettigheter.

Forbudene nevnt i nr. 1 og 2 berører ikke medlemsstatenes rett til å overføre slike opplysninger til tredjeland der forordning (EU) nr. 604/2013 får anvendelse.

Artikkel 36

Loggføring og dokumentasjon

Hver medlemsstat og Europol skal sikre at all behandling av opplysninger i forbindelse med anmodninger om sammenligning med opplysninger i Eurodac for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2, loggføres eller dokumenteres med henblikk på kontroll av at anmodningen oppfyller kravene, overvåking av at behandlingen av opplysningene er lovlig, og av dataintegritet og datasikkerhet, samt egenkontroll.

Loggen eller dokumentasjonen skal i alle tilfeller vise

a) det nøyaktige formålet med anmodningen om sammenligning, herunder den berørte typen terrorhandling eller annen alvorlig straffbar handling, og når det gjelder Europol, det nøyaktige formålet med anmodningen om sammenligning,

b) de angitte rimelige grunner for ikke å utføre sammenligning med andre medlemsstater i henhold til beslutning 2008/615/JIS i samsvar med artikkel 20 nr. 1 i denne forordning,

c) referansenummeret for det nasjonale registeret,

d) dato og nøyaktig klokkeslett for anmodningen om sammenligning fra det nasjonale tilgangspunkt til sentralsystemet,

e) navnet på myndigheten som har anmodet om tilgang for sammenligning, og på den ansvarlige som har framsatt anmodningen og behandlet opplysningene,

f) der det er relevant, anvendelse av hasteprosedyren nevnt i artikkel 19 nr. 3 og beslutningen som er tatt med hensyn til den etterfølgende kontroll,

g) opplysningene som er brukt til sammenligningen,

h) i samsvar med nasjonale regler eller med beslutning 2009/371/JIS, referansen til den tjenestemann som har utført søket, og til den tjenestemann som har truffet beslutning om søket eller overføringen.

Loggene og dokumentasjonen skal brukes bare for å overvåke lovligheten av behandlingen av opplysningene og for å sikre dataintegritet og datasikkerhet. Bare logger som ikke inneholder personopplysninger kan brukes til overvåkingen og vurderingen nevnt i artikkel 40. De kompetente nasjonale tilsynsmyndigheter som har ansvar for å kontrollere om anmodningen oppfyller vilkårene og for å overvåke lovligheten av behandlingen av opplysningene, skal på anmodning ha tilgang til disse loggene for å kunne utføre sine plikter.

Artikkel 37

Ansvar

Enhver person eller medlemsstat som er påført skade som følge av ulovlig behandling eller en handling som er uforenlig med denne forordning, skal ha rett til erstatning fra den medlemsstat som er ansvarlig for skaden som ble påført. Nevnte stat skal fritas helt eller delvis for dette ansvar dersom den beviser at den ikke er ansvarlig for den hendelse som utløste skaden.

Dersom en medlemsstat som har unnlatt å oppfylle sine forpliktelser i henhold til denne forordning, forårsaker skade på sentralsystemet, skal nevnte medlemsstat holdes ansvarlig for slik skade, med mindre og i den utstrekning Byrået eller en annen medlemsstat har unnlatt å treffe rimelige tiltak for å forhindre at skaden oppsto, eller redusere virkningen av den.

Krav om erstatning mot en medlemsstat for skaden nevnt i nr. 1 og 2, skal behandles i henhold til bestemmelsene i nasjonal lovgivning i den saksøkte medlemsstat.

Kapittel VIII

Endringer av forordning (EU) nr. 1077/2011

Artikkel 38

Endringer av forordning (EU) nr. 1077/2011

I forordning (EU) nr. 1077/2011 gjøres følgende endringer:

1) Artikkel 5 skal lyde:

«Artikkel 5

Oppgaver med hensyn til Eurodac

Med hensyn til Eurodac skal Byrået utføre

a) de oppgaver det er tillagt i henhold til europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 603/2013 av 26. juni 2013 om opprettelse av «Eurodac» for sammenligning av fingeravtrykk med henblikk på effektiv anvendelse av forordning (EU) nr. 604/2013 om fastsettelse av kriterier og ordninger for å avgjøre hvilken medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en søknad om internasjonal beskyttelse inngitt i en medlemsstat av en tredjelandsborger eller en statsløs, og om medlemsstatenes rettshåndhevende myndigheters og Europols adgang til å anmode om sammenligning med Eurodac-data med henblikk på rettshåndhevelse[72] , og

b) oppgaver som gjelder opplæring i teknisk anvendelse av Eurodac.

2) Artikkel 12 nr. 1 skal lyde:

a) bokstav u) og v) skal lyde:

«u) vedta årsrapporten om virksomheten ved Eurodacs sentralsystem i samsvar med artikkel 40 nr. 1 i forordning (EU) nr. 603/2013,

v) uttale seg om rapportene fra EUs datatilsynsmann om revisjonene utført i samsvar med artikkel 45 nr. 2 i forordning (EF) nr. 1987/2006, artikkel 42 nr. 2 i forordning (EF) nr. 767/2008 og artikkel 31 nr. 2 i forordning (EU) nr. 603/2013 og sikre hensiktsmessig oppfølging av nevnte revisjoner,»,

b) bokstav x) skal lyde:

«x) utarbeide statistikk over arbeidet ved Eurodacs sentralsystem i samsvar med artikkel 8 nr. 2 i forordning (EU) nr. 603/2013,»,

c) bokstav z) skal lyde:

«z) sikre årlig offentliggjøring av listen over enheter i samsvar med artikkel 27 nr. 2 i forordning (EU) nr. 603/2013,

3) Artikkel 15 nr. 4 skal lyde:

«4. Europol og Eurojust kan delta som observatører på møtene i styret når et spørsmål som gjelder SIS II, i forbindelse med anvendelsen av beslutning 2007/533/JIS, står på dagsordenen. Europol kan også delta som observatør på møtene i styret når et spørsmål som gjelder VIS, i forbindelse med anvendelsen av beslutning 2008/633/JIS, eller et spørsmål som gjelder Eurodac, i forbindelse med anvendelsen av forordning (EU) nr. 603/2013, står på dagsordenen.»,

4) Artikkel 17 skal lyde:

a) i nr. 5 skal bokstav g) lyde:

«g) med forbehold for artikkel 17 i tjenestemannsvedtektene, fastsette krav om fortrolighet for å overholde artikkel 17 i forordning (EF) nr. 1987/2006, artikkel 17 i beslutning 2007/533/JIS, artikkel 26 nr. 9 i forordning (EF) nr. 767/2008 og artikkel 4 nr. 4 i forordning (EU) nr. 603/2013,»,

b) i nr. 6 skal bokstav i) lyde:

«i) rapporter om den tekniske virkemåte for hvert storskala IT-system nevnt i artikkel 12 nr. 1 bokstav t), og årsrapporten om virksomheten ved Eurodacs sentralsystem nevnt i artikkel 12 nr. 1 bokstav u), på grunnlag av resultatene av overvåkingen og vurderingen.»,

5) Artikkel 19 nr. 3 skal lyde:

«3. Europol og Eurojust kan hver utpeke en representant til den rådgivende gruppen for SIS II. Europol kan også utpeke en representant til de rådgivende gruppene for VIS og Eurodac.»

Kapittel IX

Sluttbestemmelser

Artikkel 39

Kostnader

Kostnadene som påløper ved opprettelse og drift av sentralsystemet og kommunikasjonsinfrastrukturen skal dekkes over Den europeiske unions alminnelige budsjett.

Kostnadene som påløper de nasjonale tilgangspunkter og kostnadene ved tilkopling til sentralsystemet skal dekkes av den enkelte medlemsstat.

Hver medlemsstat og Europol skal for egen regning opprette og vedlikeholde den tekniske infrastruktur som er nødvendig for å gjennomføre denne forordning, og skal bære egne kostnader i forbindelse med anmodninger om sammenligning med Eurodac-opplysninger for formålene fastsatt i artikkel 1 nr. 2.

Artikkel 40

Årsrapport: overvåking og evaluering

Byrået skal legge fram for Europaparlamentet, Rådet, Kommisjonen og EUs datatilsynsmann en årsrapport om sentralsystemets virksomhet, herunder dets tekniske virkemåte og sikkerhet. Årsrapporten skal inneholde opplysninger om ledelsen av Eurodac og dens resultater i forhold til forhåndsdefinerte kvantitative indikatorer for målene nevnt i nr. 2.

Byrået skal sørge for at det finnes prosedyrer for å overvåke sentralsystemets virkemåte i forhold til målene for resultater, kostnadseffektivitet og kvalitet på tjenesten.

Med henblikk på teknisk vedlikehold, rapportering og statistikk skal Byrået ha tilgang til de nødvendige opplysninger om behandlingsprosessene i sentralsystemet.

Senest 20. juli 2018 og hvert fjerde år deretter skal Kommisjonen utarbeide en samlet vurdering av Eurodac med en gjennomgang av resultatene som er oppnådd i forhold til målene og virkningene på de grunnleggende rettigheter, herunder om tilgangen for myndigheter med ansvar for rettshåndhevelse har ført til en indirekte forskjellsbehandling av personer som omfattes av denne forordning, og en vurdering av om prinsippene som ligger til grunn for systemet fortsatt er gyldige, og eventuelle implikasjoner for framtidige operasjoner, og skal legge fram nødvendige anbefalinger. Kommisjonene skal oversende evalueringen til Europaparlamentet og Rådet.

Medlemsstatene skal gi Byrået og Kommisjonen de opplysninger som er nødvendige for å kunne utarbeide årsrapporten nevnt i nr. 1.

Byrået, medlemsstatene og Europol skal gi Byrået, medlemsstatene og Kommisjonen de opplysninger som er nødvendige for å utarbeide den samlede vurdering nevnt i nr. 4. Disse opplysninger skal ikke bringe arbeidsmetodene i fare eller omfatte opplysninger som avslører de utpekte myndigheters kilder, personale eller undersøkelser.

Hver medlemsstat og Europol skal, samtidig som de overholder bestemmelsene i nasjonal lovgivning om offentliggjøring av følsomme opplysninger, utarbeide årsrapporter om effektiviteten ved sammenligningen av fingeravtrykkopplysninger med Eurodac-opplysninger med henblikk på rettshåndhevelse, som inneholder opplysninger og statistikk om

det nøyaktige formål med sammenligningen, herunder type terrorhandling eller alvorlig straffbar handling,

de skjellige grunner til mistanke som er angitt,

de rimelige grunner som er angitt for ikke å utføre sammenligning med andre medlemsstater i henhold til beslutning 2008/615/JIS i samsvar med artikkel 20 nr. 1 i denne forordning,

antall anmodninger om sammenligning,

antall og type saker som har ført til korrekt identifikasjon, og

behovet for en ekstraordinær hasteprosedyre og antall ganger denne er blitt benyttet, herunder antall saker der det ved kontrollmyndighetens etterhåndskontroll ikke har kunnet fastslås at det faktisk var en ekstraordinær hastesak.

Medlemsstatenes og Europols årsrapporter skal oversendes til Kommisjonen innen 30. juni det påfølgende år.

På grunnlag av medlemsstatenes og Europols årsrapporter i henhold til nr. 7 og i tillegg til den samlede vurdering i henhold til nr. 4 skal Kommisjonen utarbeide en årsrapport om tilgangen til Eurodac for myndigheter med ansvar for rettshåndhevelse som skal oversendes Europaparlamentet, Rådet og EUs datatilsynsmann.

Artikkel 41

Sanksjoner

Medlemsstatene skal treffe de nødvendige tiltak for å sikre at enhver behandling av opplysninger som er lagt inn i sentralsystemet i strid med Eurodacs formål som fastsatt i artikkel 1, medfører sanksjoner, herunder administrative og/eller strafferettslige sanksjoner i samsvar med nasjonal lovgivning, som er virkningsfulle, står i forhold til overtredelsen og virker avskrekkende.

Artikkel 42

Geografisk virkeområde

Bestemmelsene i denne forordning skal ikke få anvendelse på noe territorium der forordning (EU) nr. 604/2013 ikke har anvendelse.

Artikkel 43

Melding om utpekte myndigheter og kontrollmyndigheter

Senest 20. oktober 2013 skal hver medlemsstat underrette Kommisjonen om sine utpekte myndigheter, de operative enheter nevnt i artikkel 5 nr. 3 og sin kontrollmyndighet, og skal uten opphold underrette om alle endringer av disse.

Senest 20. oktober 2013 skal Europol underrette Kommisjonen om sin utpekte myndighet, sin kontrollmyndighet og det nasjonale tilgangspunkt som det har utpekt, og skal uten opphold underrette om alle endringer av disse.

Kommisjonen skal årlig offentliggjøre opplysningene nevnt i nr. 1 og 2 i Den europeiske unions tidende og via elektronisk offentliggjøring som skal være tilgjengelig på internett og oppdateres uten opphold.

Artikkel 44

Overgangsbestemmelse

For opplysninger som er sperret i sentralsystemet i samsvar med artikkel 12 i forordning (EF) nr. 2725/2000, skal sperringen fjernes og opplysningene merkes i samsvar med artikkel 18 nr. 1 i denne forordning den 20. juli 2015.

Artikkel 45

Oppheving

Forordning (EF) nr. 2725/2000 og forordning (EF) nr. 407/2002 oppheves med virkning fra 20. juli 2015.

Henvisninger til de opphevede forordninger skal forstås som henvisninger til denne forordning og leses som angitt i sammenligningstabellen i vedlegg III.

Artikkel 46

Ikrafttredelse og anvendelse

Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter at den er kunngjort i Den europeiske unions tidende.

Denne forordning får anvendelse fra 20. juli 2015.

Medlemsstatene skal underrette Kommisjonen og Byrået så snart de har truffet de tekniske tiltak for å oversende opplysninger til sentralsystemet, og under ingen omstendigheter senere enn 20. juli 2015.

Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i medlemsstatene i henhold til traktatene.

Utferdiget i Brussel, 26. juni 2013.

For Europaparlamentet

For Rådet

President

Formann

M. Schulz

A. Shatter

Fotnoter

1)

OJ C 317, 23.12.2009, p. 115.

2)

OJ C 79, 27.3.2010, p. 58.

3)

Position of the European Parliament of 7 May 2009 (OJ C 212 E, 5.8.2010, p. 370) and position of the Council at first reading of 6 June 2013 (not yet published in the Official Journal). Position of the European Parliament of 10 June 2013 (not yet published in the Official Journal).

4)

OJ L 50, 25.2.2003, p. 1.

5)

OJ L 132, 29.5.2010, p. 11.

6)

OJ L 337, 20.12.2011, p. 9.

7)

See page 96 of this Official Journal.

8)

See page 60 of this Official Journal.

9)

OJ L 222, 5.9.2003, p. 3.

10)

OJ L 281, 23.11.1995, p. 31.

11)

See page 1 of this Official Journal.

12)

OJ L 218, 13.8.2008, p. 60.

13)

OJ L 55, 28.2.2011, p. 13.

14)

OJ L 243, 15.9.2009, p. 1.

15)

OJ L 348, 24.12.2008, p. 98.

16)

OJ L 199, 31.7.2007, p. 23.

17)

Council Regulation (EC) No 2725/2000 of 11 December 2000 concerning the establishment of “Eurodac“ for the comparison of fingerprints for the effective application of the Dublin Convention (OJ L 316, 15.12.2000, p. 1).

18)

Council Directive 2003/9/EC of 27 January 2003 laying down minimum standards for the reception of asylum seekers (OJ L 31, 6.2.2003, p. 18).

19)

Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures for granting and withdrawing refugee status (OJ L 326, 13.12.2005, p. 13).

20)

EUT C 317 av 23.12.2009, s. 115.

21)

EUT C 79 av 27.3.2010, s. 58.

22)

Europaparlamentets holdning av 7. mai 2009 (EUT C 212 E av 5.8.2010, s. 370) og Rådets holdning ved første behandling 6. juni 2013 (ennå ikke offentliggjort i EUT). Europaparlamentets holdning av 10. juni 2013 (ennå ikke offentliggjort i EUT).

23)

EUT L 50 av 25.2.2003, s. 1.

24)

EUT L 132 av 29.5.2010, s. 11.

25)

EUT L 337 av 20.12.2011, s. 9.

26)

Se side 96 i dette nr. av EUT.

27)

Se side 60 i dette nr. av EUT.

28)

EUT L 222 av 5.9.2003, s. 3.

29)

EFT L 281 av 23.11.1995, s. 31.

30)

Se side 1 i dette nr. av EUT.

31)

EUT L 218 av 13.8.2008, s. 60.

32)

EUT L 55 av 28.2.2011, s. 13.

33)

EUT L 243 av 15.9.2009, s. 1.

34)

EUT L 348 av 24.12.2008, s. 98.

35)

EUT L 199 av 31.7.2007, s. 23.

36)

Rådsforordning (EF) nr. 2725/2000 av 11. desember 2000 om opprettelse av «Eurodac» for sammenligning av fingeravtrykk med henblikk på effektiv anvendelse av Dublin-konvensjonen (EFT L 316 av 15.12.2000, s. 1).

37)

Rådsdirektiv 2003/9/EF av 27. januar 2003 om fastsettelse av minstestandarder for mottak av asylsøkere (EUT L 31 av 6.2.2003, s. 18).

38)

Rådsdirektiv 2005/85/EF av 1. desember 2005 om minstestandarder for prosedyrer for tildeling og tilbaketrekking av flyktningstatus (EUT L 326 av 6.2.2003, s. 13).

39)

OJ C 92 10.4.2010, p. 1.

40)

Position of the European Parliament of 12 June 2013 (not yet published in the Official Journal) and decision of the Council of 20 June 2013.

41)

OJ L 316, 15.12.2000, p. 1.

42)

OJ L 62, 5.3.2002, p. 1.

43)

See page 31 of this Official Journal.

44)

OJ L 164, 22.6.2002, p. 3.

45)

OJ L 190, 18.7.2002, p. 1.

46)

OJ L 121, 15.5.2009, p. 37.

47)

OJ L 337, 20.12.2011, p. 9.

48)

OJ L 286, 1.11.2011, p. 1.

49)

OJ L 56, 4.3.1968, p. 1.

50)

OJ L 210, 6.8.2008, p. 1.

51)

OJ L 218, 13.8.2008, p. 129.

52)

OJ L 281, 23.11.1995, p. 31.

53)

OJ L 350, 30.12.2008, p. 60.

54)

OJ L 8, 12.1.2001, p. 1.

55)

OJ L 180, 29.6.2013, p. 1.

56)

EUT C 92 av 10.4.2010, s. 1.

57)

Europaparlamentets holdning av 12. juni 2013 (ennå ikke offentliggjort i Den europeiske unions tidende) og rådsbeslutning av 20. juni 2013.

58)

EFT L 316 av 15.12.2000, s. 1.

59)

EFT L 62 av 5.3.2002, s. 1.

60)

Se side 31 i dette nr. av EUT.

61)

EFT L 164 av 22.6.2002, s. 3.

62)

EFT L 190 av 18.7.2002, s. 1.

63)

EUT L 121 av 15.5.2009, s. 37.

64)

EUT L 337 av 20.12.2011, s. 9.

65)

EUT L 286 av 1.11.2011, s. 1.

66)

EFT L 56 av 4.3.1968, s. 1.

67)

EUT L 210 av 6.8.2008, s. 1.

68)

EUT L 218 av 13.8.2008, s. 129.

69)

EFT L 281 av 23.11.1995, s. 31.

70)

EUT L 350 av 30.12.2008, s. 60.

71)

EFT L 8 av 12.1.2001, s. 1.

72)

EUT L 180 av 29.6.2013, s. 1.