Prop. 60 S

(2024–2025)
Proposisjon til Stortinget (forslag til stortingsvedtak)

Samtykke til ratifikasjon av avtale under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon av 19. juni 2023

Tilråding fra Utenriksdepartementet 21. mars 2025, godkjent i statsråd samme dag. (Regjeringen Støre)

Dokumentet på regjeringen.no

Forkortelser

AMSP

Arctic Marine Strategic Plan

ATCM

De konsultative møtene under Antarktistraktaten.

ATS

Antarktistraktatsystemet

Avtalen /BBNJ

Avtale under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon

CAMLR-Konvensjonen

Konvensjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis

CBD

Konvensjonen om biologisk mangfold

CCAMLR

Kommisjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis.

CCAS

Konvensjonen for bevaring av antarktiske selarter

CLCS

Kontinentalsokkelkommisjonen

FAO

FNs organisasjon for ernæring og landbruk

Havpanelet

Det internasjonale høynivåpanelet for en bærekraftig havøkonomi

HRK

FNs havrettskonvensjon

ICCAT

Den internasjonale konvensjonen for bevaring av atlantisk tunfisk

ICES

Det internasjonale råd for havforskning

ICJ

Den internasjonale domstolen

IMO

FNs sjøfartsorganisasjon

ISA

Den internasjonale havbunnsmyndigheten

ITLOS

Den internasjonale havrettsdomstolen

IWC

Den internasjonale hvalfangstkommisjonen

NAFO

Den nordvest-atlantiske fiskeriorganisasjon

Naturavtalen

Det globale Kunming-Montreal-rammeverket for naturmangfold

Nagoya-protokollen

Nagoyaprotokollen om tilgang til genetiske ressurser og en rimelig og likeverdig fordeling av fordeler som følger av utnyttingen av disse

NEAFC

Den nordøst-atlantiske fiskerikommisjon

Organer

Relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer

OSPAR

Konvensjon om bevaring av det marine miljø i Nordøst-Atlanteren

PAME

Arktisk råds arbeidsgruppe for beskyttelse av det arktiske marine miljøet

Polhavsavtalen

Avtale for å hindre uregulert fiske i internasjonal del av Polhavet

RFMOer

Regionale fiskeriforvaltningsorganisasjoner

UNFSA

FN-avtalen om fiske på det åpne hav

1 Sammendrag

Regjeringen legger med denne proposisjonen frem forslag om Stortingets samtykke til ratifikasjon av en avtale av 19. juni 2023 under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon (Agreement under the United Nations Convention on the Law of the Sea on the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction (BBNJ)), heretter kalt avtalen.

Avtalen styrker og videreutvikler havrettens regler for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon (utenfor 200 milssonene og nasjonale kontinentalsokler) ved å etablere nye rettslige virkemidler. Avtalen ble formelt vedtatt ved konsensus i FNs hovedkvarter i New York 19. juni 2023. Norge undertegnet avtalen i New York 20. september 2023. Avtalen vil være en folkerettslig bindende gjennomføringsavtale under FNs havrettskonvensjon av 10. desember 1982, som fastsetter det grunnleggende rammeverket for alle aktiviteter i havet.

Det har vært et behov for å tydeliggjøre de rettslige virkemidlene for helhetlig forvaltning av havmiljøet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, samt å fastsette en regulering av marine genetiske ressurser, herunder fordeling av eventuelle fordeler fra utnyttelse av disse. FNs generalforsamling besluttet derfor i desember 2017 å innkalle til en konferanse for forhandlinger om en ny avtale om marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Det ble avholdt seks forhandlingsmøter, før man oppnådde enighet om avtaleteksten 4. mars 2023.

Avtalen pålegger partene en samarbeidsforpliktelse til å bevare og bruke marint biologisk mangfold i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon på en bærekraftig måte. Avtalen har fire hovedelementer; 1) den etablerer et system for tilgang til og fordeling av fordeler fra marine genetiske ressurser, 2) den regulerer etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, 3) den etablerer et rammeverk for og krav til å gjennomføre konsekvensutredninger for aktiviteter i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon og 4) den inneholder bestemmelser om kapasitetsbygging og teknologioverføring.

Gjennomføring av avtalen vil kreve lovendringer og innebære økonomiske konsekvenser. Avtalen anses også for å være en sak av særlig stor viktighet. Stortingets samtykke til ratifikasjon er derfor nødvendig i medhold av Grunnloven § 26 annet ledd.

Det vises til lovproposisjon med forslag til lov om bevaring og bærekraftig bruk av marint naturmangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon og forslag til endringer i plan- og bygningsloven fremmet av Klima- og miljødepartementet.

Avtalen i engelsk originaltekst med oversettelse til norsk følger som trykt vedlegg til proposisjonen.

2 Bakgrunnen for avtalen

2.1 Om norsk havrettspolitikk og havsamarbeid

Havet og vår nærhet til det er av sentral betydning for norsk utenriks-, utviklings-, nærings- og sikkerhetspolitikk. Norge har verdens nest lengste kystlinje, fiskeriene har vært grunnlag for bosetning, matauk og næringsvirksomhet langs kysten, vi har dype sjøfartsrøtter og vi forvalter store havområder.

Havretten fastsetter statenes rettigheter, handlefrihet og plikter på havet. FNs havrettskonvensjon har siden den ble vedtatt i 1982 satt rammene for all aktivitet til havs. Norge spilte en viktig rolle i forhandlingene som ledet frem til konvensjonen, med daværende havrettsminister Jens Evensen i spissen. Slik det fremgår i St.prp. nr. 37 (1995–96) om samtykke til ratifikasjon av konvensjonen fikk Norge gjennomslag for sine hovedinteresser i konvensjonen.

Havrettskonvensjonen har i dag 170 parter, men har i praksis enda større oppslutning. Dette forklares både med at store deler av konvensjonens regler allerede er ansett som gjeldende sedvanerett og med at den balanserer ulike hensyn, interesser, rettigheter og plikter. Ingen stater har gjennom konvensjonen fått fullt gjennomslag for sine interesser, men langt de fleste stater ser sine samlede interesser best tjent med konvensjonen og de interesseavveiningene den gir uttrykk for.

Konvensjonen representerer et kompromiss mellom kyststatsinteresser og havets friheter. Kyststatenes suverene rettigheter, herunder til ressursene, på egen kontinentalsokkel og i soner ut til 200 nautiske mil anerkjennes, samtidig som alle havets friheter, eksempelvis fri navigasjon, ble opprettholdt i havområdene utenfor territorialfarvannet. Videre nedfeller havrettskonvensjonen at det internasjonale havbunnsområdet og dets mineralforekomster er menneskehetens fellesarv.

Havrettskonvensjonen regulerer staters rettigheter og plikter for bruk av havet, men også utnyttelse av marine ressurser, og bevaring og beskyttelse av det marine miljøet. Konvensjonen pålegger statene en generell forpliktelse til å beskytte og bevare det marine miljøet, samt en forpliktelse til å treffe alle nødvendige tiltak for å hindre, begrense og kontrollere forurensning av det marine miljøet, se nærmere omtale i 3.3.

Norge har en overordnet og allmenn utenrikspolitisk interesse i å styrke den internasjonale rettsorden. Det gjelder i særlig grad på det havrettslige området hvor vi også har betydelige nasjonale interesser. Effektene av klimaendringer på havet kan i fremtiden bidra til å forsterke globale og regionale sikkerhetsutfordringer. Havretten fremmer fredelig internasjonalt samarbeid om bevaring og bærekraftig bruk av verdens hav. Dette bidrar til større forutsigbarhet og sikkerhet for investeringer og aktivitet, som er sentralt for den norske økonomien. Den utgjør også det rettslige rammeverket for samarbeid om havforvaltning på globalt, regionalt og bilateralt nivå. Havrettskonvensjonen er med andre ord sentral for Norge som energinasjon, miljønasjon, sjømatnasjon og skipsfartsnasjon og bidrar til å sikre norske utenriks- og sikkerhetspolitiske interesser i havområdene.

God håndtering av utfordringer på havet krever koordinering og samvirke mellom internasjonale institusjoner. En rekke rettslige instrumenter og rammeverk og globale, regionale, subregionale og sektorielle organer (heretter «organer») er opprettet for å fremme internasjonalt samarbeid og regulere aktiviteter på ulike områder.

Norge samarbeider, i tråd med konvensjonen, multilateralt, regionalt og bilateralt om forvaltning av havet. Norge deltar i en rekke regionale organer om samarbeid på ulike områder i nærliggende havområder, eksempelvis i Arktisk råd, samarbeid under Avtale for å hindre uregulert fiske i internasjonal del av Polhavet (Polhavsavtalen), Den nordøst-atlantiske fiskerikommisjon (NEAFC), og under konvensjonen om bevaring av det marine miljø i Nordøst- Atlanteren (OSPAR). I Antarktis ivaretas havmiljøet gjennom det internasjonale samarbeidet under Antarktistraktaten, herunder Antarktistraktatens miljøprotokoll og konvensjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis (CAMLR-Konvensjonen).

På globalt nivå er FNs sjøfartsorganisasjon (IMO) helt sentral for regulering av internasjonal skipsfart, mens Den internasjonale havbunnsmyndigheten (ISA) forvalter og kontrollerer mineralressursene på den internasjonale havbunnen. Videre er det normative arbeidet gjennom FNs organisasjon for ernæring og landbruk (FAO) helt sentralt på fiskeri- og havbruksområdet.

I løpet av det siste tiåret er det vedtatt flere nye rettslig bindende avtaler som regulerer aktivitet som påvirker havmiljøet – direkte og indirekte. I denne sammenheng kan det særlig vises til Parisavtalen (Paris Agreement, 12. Desember 2015) og det arbeidet som nå pågår for oppnå enighet om en ny folkerettslig bindende global avtale mot plastforurensing (UNEP/EA.5/Res. 14, 5/14. End plastic pollution: towards an international legally binding instrument, 2. Mars 2022). Norge har spilt og spiller en sentral rolle i rettsutviklingen på klima- og miljøfeltet.

Det er internasjonal oppslutning om flere politiske mål og erklæringer knyttet til bruk og vern av havet, herunder FNs bærekraftsmål 14: Livet i havet: «Bevare og bruke havet og de marine ressursene på en måte som fremmer bærekraftig utvikling» og 2: Utrydde sult: «Utrydde sult, oppnå matsikkerhet og bedre ernæring, og fremme bærekraftig landbruk», samt det globale Kunming-Montreal-rammeverket for naturmangfold av desember 2022 (Decision CBD COP15/4 Kunming-Montreal Global Biodiversity Framework) (Naturavtalen).

Norge, sammen med Palau, leder det internasjonale høynivåpanelet for en bærekraftig havøkonomi (Havpanelet), som bidrar til å sette internasjonalt søkelys på sammenhengen mellom havets miljøtilstand og økonomisk utvikling. Havpanelets 18 medlemmer, herunder USA, Storbritannia, Frankrike og Australia, har forpliktet seg til det politiske målet om bærekraftig forvaltning av 100 prosent av havområdene innenfor nasjonal jurisdiksjon (Sustainable Ocean Plans) innen 2025.

2.2 Havrettens system – Kyststatene og havet

Havrettskonvensjonen klargjør statenes rettigheter og plikter i ulike maritime soner. Den gir kyststatene særlige rettigheter og plikter. Innerst mot kysten finner vi territorialfarvannet.

2.2.1 Territorialfarvannet: indre farvann og sjøterritoriet

I territorialfarvannet har kyststaten full suverenitet og i utgangspunktet samme myndighet som på land. Territorialfarvannet består av indre farvann og sjøterritoriet. Fjorder, bukter og mindre havområder innenfor grunnlinjen utgjør indre farvann. Grunnlinjene danner yttergrensen for de indre farvann og er samtidig utgangspunktet for beregningen av sjøterritoriet og jurisdiksjonsområdene utenfor.

I indre farvann har kyststaten full suverenitet, og andre stater kan utøve aktivitet her bare i den utstrekning kyststaten aksepterer eller tillater det. Et eksempel på slik aktivitet er anløp av fremmede skip til norske havner. Også i sjøterritoriet, som strekker seg inntil 12 nautiske mil (1 nm = 1,852 km) fra grunnlinjen, har kyststaten full suverenitet, men fremmede skip har her rett til uskyldig gjennomfart. Kyststaten kan også opprette en tilstøtende sone som strekker seg 12 nautiske mil fra sjøterritoriets yttergrense. Her har kyststatene ikke full suverenitet, men har lov til å kontrollere utenlandske skip ved mistanke om brudd på kyststatens toll-, helse- eller innvandringsregelverk.

2.2.2 Økonomisk sone

I den økonomiske sone ut til 200 nautiske mil fra grunnlinjen har kyststaten suverene rettigheter til bla. å utnytte alle ressurser og til å sikre at ressursene ikke overbeskattes. På denne måten er kyststatenes fiskeriinteresser godt ivaretatt gjennom havretten. Rettighetene i den økonomiske sonen omfatter også myndighet og en forpliktelse til å iverksette tiltak for vern og bevaring av havmiljøet. Se nærmere omtale i 3.3.2. Dette kombineres og balanseres med havets friheter som gir andre stater rett til bl.a. fri ferdsel. Eksempelvis kan Norge nekte andre stater å fiske i Norges økonomiske sone, men kan som hovedregel ikke legge begrensinger på retten til fri skipsfart ut over det som er vedtatt i IMO.

2.2.3 Kontinentalsokkelen

Kontinentalsokkelen er den naturlige forlengelsen av landmassene ut i havet. Alle kyststater har likevel etter havretten uten videre en kontinentalsokkel på 200 nautiske mil fra grunnlinjen dersom den ikke må avgrenses mot andre lands sokkel. Mange kyststater har en forlengelse av landmassene under havet som strekker seg lenger enn 200 nautiske mil. I slike tilfeller må kyststaten dokumentere sokkelens utstrekning for Kontinentalsokkelkommisjonen (CLCS) i New York. Kommisjonen gir anbefalinger som i sin tur gir kyststaten rett til å fastlegge sokkelens utstrekning i tråd med dens anbefaling.

Etter havretten har alle kyststater suverene rettigheter til naturforekomster på kontinentalsokkelen. Dette innebærer rett til å utforske og utvinne mineraler og andre forekomster på og under havbunnen. Kyststatens suverene rettigheter betyr i denne sammenhengen at ingen kan utforske eller utvinne disse naturforekomstene uten uttrykkelig samtykke fra kyststaten.

2.2.4 Det åpne hav og Området

På det åpne hav, det vil si områdene utenfor nasjonal jurisdiksjon (jf. HRK artikkel 86 «… alle havområder som ikke er omfattet av noen stats eksklusive økonomiske sone, sjøterritorium eller indre farvann eller en arkipelstats arkipelfarvann …») har alle stater frihet for eksempel til skipsfart, forskning og fiske. Ingen stat kan legge noen del av det åpne hav under sin jurisdiksjon, men alle stater kan la sine borgere og skip utøve aktivitet her i henhold til internasjonale og nasjonale regler. Det følger av havrettskonvensjonen at en stat som utøver sine rettigheter og oppfyller sine plikter skal ta tilbørlig hensyn til andre staters rettigheter og plikter.

På det åpne hav er statene forpliktet til å samarbeide om for eksempel forvaltning av fiskeriressursene og vern av det marine miljø. Norge ivaretar sin samarbeidsplikt blant annet gjennom arbeidet i IMO og regionale organer, se nærmere omtale i 3.4.

I de områder hvor kontinentalsokkelen strekker seg lenger ut enn 200 nautiske mil fra grunnlinjen, kan det oppstå tilfeller hvor en kyststat har en kontinentalsokkel som ligger under åpent hav.

Havbunnsområdet utenfor nasjonale sokler kalles Området. Her har alle stater lik rett til aktivitet og utnyttelse. Området og mineralressursene her er definert som menneskehetens fellesarv og forvaltes av ISA lokalisert på Jamaica.

Figur 2.1 Illustrasjon over kyststatenes ulike maritime jurisdiksjonsområder

Kilde: Norsk Polarinstitutt

2.3 Avtalens tilblivelse

Siden havrettskonvensjonens vedtakelse i 1982 har det samlede presset på det marine miljøet økt betydelig. Klimaendringer, forurensning, mer skipsfart, stor ressursbeskatning og annen aktivitet har vært sentrale drivere. Den internasjonale forvaltningen av havmiljøet har ikke klart å holde tritt med den mer intense bruken av havet som den teknologiske og økonomiske utviklingen har lagt til rette for.

Denne negative utviklingen for det marine miljøet generelt har også påvirket havmiljøet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Den sektorielle og regionale tilnærmingen til havforvaltning i disse områdene innebærer at flere organer har tilgrensende og tidvis overlappende mandater til å ivareta det marine miljøet, men uten klare arenaer for å sikre koordinering av innsatsen og samarbeid. Videre er det regioner som ikke har eksisterende organer med mandat til å treffe tiltak, til forskjell fra norske nærområder som er godt regulerte. For å styrke bevaringen av det marine miljøet, har det derfor vært behov for å få tydeligere rettslige virkemidler for helhetlig forvaltning av havmiljøet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Videre har det vært et ønske, særlig fra utviklingslandene, om å etablere regulering av marine genetiske ressurser, siden havrettskonvensjonen ikke fastsetter noen klar regulering av slike ressurser og heller ikke regulerer fordeling av eventuelle fordeler fra utnyttelsen av disse.

Innledende diskusjoner om de nevnte temaer foregikk mellom 2004–2015 i en arbeidsgruppe i FN. Diskusjonene var preget av at ulike land og regionale grupper både hadde vidt forskjellige oppfatninger om hvorvidt det var behov for en slik avtale, hva en eventuell avtale skulle inneholde, og forventninger til hva man skulle oppnå. En rekke utviklingsland ønsket en regulering av marine genetiske ressurser, og at en slik regulering måtte basere seg på prinsippet om menneskehetens fellesarv (Jf. HRK artikkel 136, «Området og dets forekomster er menneskehetens felles arv»), så vel som styrket kapasitetsbygging. Flere utviklede land mente på sin side at de marine genetiske ressursene omfattes av det åpne havs frihet, og at det ikke var behov for regulering. EU var samtidig en særlig pådriver for å få på plass en avtale om områdebaserte forvaltningsverktøy og konsekvensutredninger. Frem til 2011–12 var diskusjonene polariserte og låste. Norge var i denne tidlige fasen særlig opptatt av at en eventuell ny avtale måtte gi merverdi og passe inn med eksisterende reguleringer. Gjennombruddet kom da EU og G77 («Group of 77» består av 133 utviklingsland og Kina, og gruppens formål er å promotere gruppens kollektive økonomiske interesse) inngikk et kompromiss om at eventuelle avtaleforhandlinger måtte omfatte alle fire elementer (Marine genetiske ressurser, områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, konsekvensutredninger og kapasitetsbygging.) – samlet og som en helhet. Prosessen fikk ytterligere momentum under Rio +20, og flere land, inklusive Norge, tok nå en mer aktiv rolle i å få på plass en god og balansert avtale. Deretter ble diskusjonene fra 2015–17 formalisert i en Forberedende komité.

Gjennom grundige diskusjoner vokste verdenssamfunnets kollektive erkjennelse av behovet for en ny avtale frem, en avtale som skulle gi klarere rettsregler enn de som fremkommer av havrettskonvensjonen om staters miljøforpliktelser i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon, samt for regulering av marine genetiske ressurser.

Med grunnlag i resolusjon 72/249 besluttet FNs generalforsamling i desember 2017 å etablere en forhandlingskonferanse for en ny avtale om marint biologisk mangfold i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon, med fokus på fire hovedtemaer: a) marine genetiske ressurser, b) områdebaserte forvaltningstiltak, herunder marine verneområder, c) konsekvensutredninger, og d) overføring av kompetanse og teknologi.

Det første formelle møtet under forhandlingskonferansen ble avholdt i New York i september 2018, og ble gjennomført på grunnlag av et diskusjonspapir utarbeidet av konferansens president, Rena Lee fra Singapore. Andre forhandlingsrunde fant sted i New York i mars-april 2019 med utgangspunkt i et diskusjonspapir med forslag til alternative måter å forvalte og verne områder på, og med forslag til tilhørende ordlyd. Møtet ble gjennomført i fire arbeidsgrupper, en for hvert av de fire hovedtemaene. Under den tredje forhandlingsrunden, avholdt i august 2019, forhandlet man på bakgrunn av et helhetlig avtaleutkast. Fjerde forhandlingsrunde ble gjennomført i mars 2022, hvor det ble forhandlet om 70 artikler relatert til de fire hovedtemaene og tverrtematiske forhold.

Ved utløpet av fjerde forhandlingsmøte var det klart at et vesentlig arbeid gjensto før man kunne oppnå enighet, og det ble besluttet å utvide de fire opprinnelig planlagte forhandlingsrundene med en femte runde i august 2022. Til tross for stor fremgang i forhandlingene, var avstanden mellom partene for stor ved utløpet av forhandlingsrunden til å enes om et endelig resultat. Det ble derfor besluttet å sette forhandlingene på pause og kalle inn til en del to av femte runde på nyåret 2023. Siste forhandlingsrunde ble avholdt i månedsskiftet februar/mars 2023, og 4. mars lyktes partene med å oppnå enighet om avtaleteksten. Det avgjørende for enigheten om en avtale ble til slutt å treffe på balansen mellom partenes ulike prioriteringer, der reguleringen av de marine genetiske ressursene og pengemessige fordeler av slike ressurser var en nøkkel for å komme til enighet på de andre områdene.

Avtalen ble formelt vedtatt ved konsensus i FNs hovedkvarter i New York 19. juni 2023. Avtalen ble åpnet for undertegning under FNs høynivåuke i september samme år. Statsminister Jonas Gahr Støre undertegnet ved denne anledning avtalen på vegne av Norge den 20. september 2023.

Norges forhandlingsdelegasjon ble ledet av Utenriksdepartementet, og besto i tillegg av representanter fra Nærings- og fiskeridepartementet, Klima- og miljødepartementet og Fiskeridirektoratet. Energidepartementet ble fortløpende konsultert, og andre berørte departementer ble konsultert ved behov. En åpen referansegruppe bestående av deltakere fra næringsorganisasjoner, akademia og sivilsamfunnet, er blitt fortløpende informert og konsultert i løpet av forhandlingsprosessen. Norge var en del av høyambisjonskoalisjonen for avtalen og deltok aktivt i forhandlingene. Norge ledet blant annet tematiske diskusjoner om marine genetiske ressurser, konsekvensutredninger og områdebaserte forvaltningsverktøy.

3 Generelt om avtalens innhold

3.1 Overordnet om innholdet i avtalen

Avtalen styrker og konkretiserer havrettskonvensjonens regler for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold. Avtalen gjelder i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, dvs. det åpne hav (utenfor 200-milssonene) og Området, det internasjonale havbunnsområdet (utenfor nasjonale kontinentalsokler), se 2.2.4.

Avtalens forhold til havrettskonvensjonen og andre relevante rettslige instrumenter, rammeverk og relevante organer, så vel som spørsmål om suverenitet, suverene rettigheter og jurisdiksjon beskrives i avtalens del I.

Avtalens del II regulerer marine genetiske ressurser inkludert digital sekvensinformasjon, og en rett og rimelig fordeling av fordeler fra slike ressurser. Digital sekvensinformasjon er ikke definert i avtalen, men begrepet brukes i de operative bestemmelsene. Det finnes ingen autoritativ definisjon av begrepet, som er gjenstand for pågående forhandlinger bla. i kontekst av CBD. Begrepet refererer til digitale sekvenser eller rekker av genetisk materiale.

Avtalen fastsetter krav til notifikasjon av innsamling av fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon. Partsmøtet er det øverste organ for forvaltningen av avtalen og består av alle parter som er bundet av den. Partsmøtet gis mulighet til, på visse betingelser, å etablere et system for fordeling av fordeler fra utnyttelse av fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon. Slike fordeler kan for eksempel være del av inntektene fra fremtidig salg av farmasøytiske produkter som stammer fra genetisk sekvensinformasjon. I påvente av at den kommersielle aktiviteten øker, skal utviklede land betale et bidrag til fordeling av fordeler til et spesialfond. Dette vil bidra til rettferdig fordeling og muligheter for utviklingslandene til å ta del i slik virksomhet.

Avtalens del III inneholder regler og en detaljert prosedyre for partsmøtet til å etablere områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder. Med områdebaserte forvaltningsverktøy menes forvaltningstiltak for et geografisk definert område for en eller flere sektorer eller aktiviteter og sektorovergripende marine verneområder. Forholdet til eksisterende organer er klarlagt, slik at partsmøtets kompetanse til å opprette områdebaserte forvaltningsverktøy, inkludert marine verneområder, er begrenset der det foreligger andre rettslige instrumenter, rammeverk eller organer som har kompetanse til å treffe slike tiltak eller har truffet tiltak.

Avtalens del IV fastsetter et rammeverk for og krav til å gjennomføre konsekvensutredninger for aktiviteter i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Det er staten som har ansvar for aktiviteten som vurderer om en planlagt aktivitet krever konsekvensutredning eller ikke, og som deretter, basert på gjennomført konsekvensutredning der det er påkrevd, beslutter om en aktivitet kan gjennomføres eller ikke.

Avtalens del V omfatter kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi. Dette kan omfatte forskningssamarbeid og/eller teknologioverføring med tanke på avtalens del II til IV. Metoder for kapasitetsbygging og teknologioverføring er utdypet i avtalens vedlegg II. En egen komité for kapasitetsbygging og teknologioverføring skal etableres. Hensikten med denne delen av avtalen er blant annet å sette utviklingsland i stand til å gjennomføre avtalens forpliktelser.

Avtalen etablerer enkelte institusjoner, herunder et eget sekretariat, et vitenskapelig og teknisk organ og en mekanisme for informasjonsutveksling, som skal finansieres gjennom partenes pliktige bidrag. Det etableres en finanseringsmekanisme som skal bistå utviklingsland i å gjennomføre avtalen, og denne består bla. av et frivillig fond for kapasitetsbygging og et spesialfond som skal finansieres gjennom årlige pliktige bidrag fra utviklede land. Utviklede lands bidrag til spesialfondet vil tilsvare 50 prosent av landets generelle pliktige bidrag.

3.2 Forholdet til havrettskonvensjonen

Havrettskonvensjonens del XII etablerer et globalt rettslig rammeverk for vern og bevaring av det marine miljøet. Her fastsettes blant annet generelle forpliktelser til å beskytte og bevare det marine miljøet, og til å forhindre forurensning av det marine miljøet fra menneskelig aktivitet. Bestemmelsene fremmer videre et internasjonalt samarbeid med sikte på utvikling av regionale og globale regler og prosedyrer til vern og bevaring av havmiljøet.

Denne avtalen er en gjennomføringsavtale til havrettskonvensjonen. Den klargjør og videreutvikler konvensjonens regler for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Forholdet til havrettskonvensjonen er regulert i avtalens artikkel 5. Avtalen skal tolkes og anvendes på en måte som samsvarer med konvensjonen. Bestemmelsene i avtalen skal ikke berøre statenes rettigheter og forpliktelser etter havrettskonvensjonen. Tvisteløsningsmekanismene i havrettskonvensjonens del XV gjelder i utgangspunktet også for denne avtalen, med visse unntak som er beskrevet nærmere i artikkel 60.

Avtalen er den tredje gjennomføringsavtalen under havrettskonvensjonen.

Avtalen om gjennomføring av del XI i De forente nasjoners havrettskonvensjon av 1994 (ikrafttredelse 27. juli 1996) gjennomfører og modifiserer konvensjonens del XI om rettsordningen for havbunnsmineraler på de store havdyp utenfor nasjonal jurisdiksjon. Den var i sin tid avgjørende for en tilnærmet universell oppslutning om konvensjonsverket. Bestemmelsene i avtalen av 1994 og del XI skal tolkes og anvendes sammen som ett enkelt dokument. Ved uoverensstemmelse går bestemmelsene i avtalen av 1994 foran.

FN-avtalen om fiske på det åpne hav av 1995, heretter UNFSA (ikrafttredelse 11. desember 2001), supplerer havrettskonvensjonen med nærmere regler for bevarings- og forvaltningsregimer for denne type fiskebestander. Selv om denne avtalen er en gjennomføring av havrettskonvensjonens bestemmelser, er det mulig å bli part til denne avtalen uten å være part til havrettskonvensjonen. Også den foreliggende avtalen er utformet slik at den åpner for dette.

3.3 Kyststatenes miljøjurisdiksjon

3.3.1 Generelle forpliktelser

Stater har etter havrettskonvensjonen artikkel 192 en plikt til å verne og bevare det marine miljø. Denne plikten er generell og gjelder uavhengig av jurisdiksjonsområder. Etter artikkel 194, nr.1 skal stater iverksette alle nødvendige tiltak i tråd med havrettskonvensjonen for å hindre forurensning av det marine miljøet. Dette skal inkludere nødvendige tiltak for å verne og bevare sjeldne eller sårbare økosystemer og tilholdssted for truede arter eller andre former for liv i havet, jf. artikkel 194, nr. 5. Det er klart at tiltak kan innebære regulering av aktivitet for å hindre skade på miljøet i et nærmere avgrenset område. Statene velger selv hvilke tiltak som anses hensiktsmessige for å oppfylle de relevante miljøkravene. Statene skal etter artikkel 204 overvåke faren for forurensning som følge av virksomhet de selv tillater, og vurdere en virksomhets mulige virkninger på det marine miljøet, jf. artikkel 206.

3.3.2 Innenfor nasjonal jurisdiksjon

I territorialfarvannet (Se 2.2.1): I territorialfarvannet (indre farvann og sjøterritoriet) har kyststaten full suverenitet og i utgangspunktet samme myndighet som på land, jf. HRK artikkel 2. Skip fra alle stater har rett til uskyldig gjennomfart gjennom sjøterritoriet, men kyststaten kan vedta lover og forskrifter om slik gjennomfart med hensyn til bevaring av kyststatens miljø og de levende ressurser i havet etter artikkel 21, nr.1, (f) og (e).

I den økonomiske sone (Se 2.2.2): I den økonomiske sonen har kyststaten etter HRK artikkel 56, nr.1 (b) (iii) eksplisitt jurisdiksjon med hensyn til vern og bevaring av det marine miljø. I utøvelsen av denne jurisdiksjonen må kyststaten ta tilbørlig hensyn til andre staters rettigheter og plikter ved og kunne tilpasses konkret. Aktivitet kan reguleres for å unngå skade på miljøet.

På kontinentalsokkelen (Se 2.2.3): HRK kapittel VI om kontinentalsokkelen har ingen eksplisitte referanser til vern og bevaring av det marine miljø, slik artikkel 56, nr.1 har for den økonomiske sonen. Statenes plikt etter artikkel 192 til å verne og bevare det marine miljø er generell og gjelder også på kontinentalsokkelen og for kyststatens utøvelse av sine suverene rettigheter etter artikkel 77, nr.1 til å utforske og utnytte levende og ikke-levende ressurser på sokkelen. Vern og bevaring kan inkludere regulering av aktivitet i nærmere avgrensede områder for å beskytte miljøet mot negativ påvirkning. Etter artikkel 208 skal kyststaten vedta lover og forskrifter og iverksette tiltak for å hindre forurensning av det marine miljø fra havbunnsvirksomhet og kunstige innretninger og anlegg under dens jurisdiksjon.

3.4 Forholdet til andre relevante organer

En forutsetning i avtalen (og et premiss for forhandlingene om avtalen) er at den nye avtalen ikke skal undergrave relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer (jf. avtalens artikkel 5), se 4.3. Avtalen skal i stedet supplere ved behov og bidra til samhandling for helhetlig havforvaltning. Dette bidrar til å styrke den eksisterende regionale og sektorielle tilnærmingen til havforvaltning.

Det eksisterer flere regionale og globale organisasjoner, kommisjoner, råd og andre samarbeidsfora med mandater innenfor forvaltning av havmiljøet, fiskeri og andre havnæringer. Flere av disse har overlappende geografiske virkeområder. Noen av disse har et folkerettslig grunnlag, andre er politisk basert. Norge deltar aktivt i flere slike, bl.a. regionale samarbeidsfora som har forvaltnings- eller reguleringsoppgaver. De har spesialkompetanse på sine felt og er ofte sammensatt på en måte som gjør at alle berørte interesser er representert. De har vært og er viktige for å ivareta norske interesser, og Norge vil fortsatt prioritere arbeidet i disse samarbeidsforaene.

En viktig begrunnelse for avtalen har vært behovet for å fremme mer helhetlig forvaltning i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, gjennom økt samarbeid og åpenhet i og mellom stater og organer engasjert i forvaltningen av havmiljø, fiskeri, skipsfart, mineralutvinning mv. Avtalen inneholder en generell forpliktelse til samarbeid for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon, herunder gjennom å styrke og forbedre samarbeid med og mellom relevante organer. Partene skal bestrebe seg på å fremme formålene med avtalen når de er med på å treffe beslutninger i henhold til andre relevante organer. Videre inneholder avtalen bestemmelser om forholdet mellom avtalen og eksisterende organer, herunder bl.a. bestemmelser om konsultasjon og kompetansefordeling.

Avtalen etablerer et sekretariat, et vitenskapelig og teknisk organ og et partsmøte med myndighet til å vedta tiltak.

Kunnskapsbaserte og effektive beslutninger fattes best nært det aktuelle området og den aktuelle aktiviteten. Grovt sagt gjør avtalen på flere punkter et skille mellom områder og aktiviteter som dekkes av kompetansen til en sektoriell eller regional organisasjon, instrument etc. og områder og aktiviteter som ikke er dekket av slik kompetanse. Dette er i tråd med forutsetningene i avtalens artikkel 5.

Avtalens anvendelse i konkrete tilfeller, herunder hvorvidt partsmøtet kan treffe vedtak i et konkret tilfelle, beror derfor i stor grad på kompetansen til de relevante instrumentene, rammeverkene, organisasjonene og organene. I noen havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon finnes det allerede en altomfattende regulering og/eller et omfattende samarbeid mellom ulike organer, mens i andre områder er reguleringen og samarbeidet mindre omfattende. Kompetansen til instrumentene, rammeverkene og organisasjonene vil variere både geografisk og tematisk.

Organer som IMO, ISA, NEAFC, Den blandede norsk- russiske fiskerikommisjon, Polhavsavtalen OSPAR, Det internasjonale råd for havforskning (ICES), Kommisjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis (CCAMLR). CCAMLR, De konsultative møtene under Antarktistraktaten (ATCM), Arktisk råd, Den nordvest-atlantiske fiskeriorganisasjon (NAFO), Den internasjonale konvensjonen for bevaring av atlantisk tunfisk (ICCAT) og Den internasjonale hvalfangstkommisjonen (IWC) vil omfattes av artikkel 5 om at avtalen ikke skal undergrave eksisterende organers kompetanse. Konvensjonen om biologisk mangfold (CBD) og den tilhørende Nagoyaprotokollen om tilgang til genetiske ressurser og en rimelig og likeverdig fordeling av fordeler som følger av utnyttingen av disse omfattes eksempelvis av instrumenter som ikke skal undergraves. Det samme gjelder nye organer som måtte bli opprettet og som omfattes av bestemmelsen i artikkel 5.

Dette innebærer at avtalen ikke må tolkes og anvendes på en måte som undergraver disse organene, og at partsmøtet ikke kan fatte vedtak som svekker myndigheten, evnen eller effektiviteten til disse organene.

Nedenfor følger en kort oversikt over noen av de relevante instrumentene, rammeverkene, organisasjonene og organene i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som er spesielt relevante for havområder som berører norske interesser.

3.4.1 Globale reguleringer, sektorreguleringer og organer

Havrettskonvensjonen

ISA etableres i havrettskonvensjonen. Havbunnen utenfor nasjonal jurisdiksjon, utgjør Det internasjonale havbunnsområdet (Området). Utnyttelse av mineralressursene her er regulert i havrettskonvensjonen. ISA ble opprettet for å tilrettelegge for og forvalte virksomheten i Området, og for å forvalte mineralforekomstene. ISA har vedtatt regelverk for utforskning av mineraler. Per 2025 forhandles det om et utvinningsregelverk. ISA kan med grunnlag i egen miljøjurisdiksjon vedta regionale miljøplaner i Området.

UNFSA fra 1995 er et supplement til havrettskonvensjonen. Avtalen pålegger kyststatene og stater som fisker på det åpne hav, å delta i regionalt samarbeid om forvalting av vandrende fiskebestander. Den inneholder detaljerte regler om etablering av regionale organisasjoner og hvordan samarbeidet i organisasjonene skal foregå.

IMO er etablert i traktat. IMO er FNs organ for regulering av internasjonal skipsfart. Organisasjonens mandat er å fremme samarbeid mellom stater, ha ansvar for trygg sjøfart og å forhindre forurensing fra skip. IMO kan bl.a. opprette særskilt sensitive sjøområder.

Konvensjon om bekjempelse av havforurensninger ved dumping av avfall og annet materiale (Londonkonvensjonen) av 1972 er en global konvensjon med formål å beskytte havmiljøet og gjennomføre alle praktiske tiltak for å bekjempe havforurensning som følge av menneskelig aktivitet. Dette gjelder blant annet utslipp av miljøfarlig avfall og dumping av avfall og annet materiale fra skip og fly. Protokoll til Konvensjon om bekjempelse av havforurensninger ved dumping av avfall og annet materiale av 1996 (Londonprotokollen) moderniserer konvensjonen og vil på sikt erstatte den. Protokollen er strengere enn den opprinnelige konvensjonen. Denne legger stor vekt på føre-var-prinsippet og forbyr all dumping med unntak av enkelte typer avfall som er spesifisert i en egen liste. Protokollen ble i 2007 endret for å tillate og samtidig regulere lagring av CO₂ i geologiske strukturer under havbunnen. Den ble videre endret i 2009 slik at den på nærmere angitte vilkår tillater eksport av CO₂ på tvers av landegrenser for lagringsformål.

Naturavtalen under CBD ble vedtatt i 2022, og inneholder 23 globale, politiske handlingsmål, som inkluderer målet om bevaring og restaurering av minst 30 prosent av alle land- og havområder.

3.4.2 Regionale sektorreguleringer og organer

Norge deltar i flere regionale fiskeriforvaltningsorganisasjoner (RFMOer) der bl.a. NEAFC og CCAMLR (sistnevnte har et bredere mandat enn kun fiskeriforvaltning, jf. nedenfor) er spesielt sentrale for norske interesser. I tillegg foregår det også annet regionalt og bilateralt fiskerisamarbeid i våre nærområder som den nye avtalen også må respektere, bl.a. Avtale for å hindre uregulert fiske i internasjonal del av Polhavet av 2018 og Den blandete norsk-russiske fiskerikommisjon.

Den nord-østatlantiske fiskerikommisjon (NEAFC) er etablert ved egen konvensjon av 1980 og har et kompetanseområde som strekker seg fra Biscaya og helt opp til polpunktet. NEAFC har siden 2004 gjort bruk av arealbaserte forvaltningstiltak ved å stenge sårbare områder for bunnfiske, noe som senere resulterte i anbefalinger om dette fra FNs generalforsamling. De samme områdene er i stor grad vedtatt som marine verneområder i OSPAR. NEAFC har også regler og praksis relatert til konsekvensutredninger.

OSPAR-konvensjonen av 1992 etablerte OSPAR-kommisjonen. Det geografiske kompetanseområdet sammenfaller i stor grad med NEAFCs område beskrevet ovenfor, det vil si helt opp til polpunktet. OSPAR har som overordnet mål å hindre og eliminere forurensning og å treffe nødvendige tiltak for å beskytte havområdet mot skadevirkninger av menneskelig aktivitet. OSPAR har et mål om et økologisk sammenhengende og representativt felles nettverk av marine verneområder. I tillegg til partenes egne verneområder innenfor nasjonal jurisdiksjon, har partene gått sammen om å opprette åtte verneområder utenfor nasjonal jurisdiksjon. OSPAR vedtok i 2021 et mål om å videreutvikle sitt nettverk av marine verneområder og andre effektive arealbaserte bevaringstiltak til å dekke minst 30 prosent av OSPARs maritime område innen 2030. OSPAR samarbeider med NEAFC for å oppnå en helhetlig havmiljøforvaltning i Nordøst-Atlanteren.

Arktisk råd med sine åtte medlemsstater gir viktige bidrag til havforvaltning gjennom en omfattende produksjon av faglige rapporter, analyser og retningslinjer for forvaltningsmessige og politiske løsninger. Dette arbeidet blir i hovedsak utført av ekspertgrupper under Arktisk råds arbeidsgruppe for beskyttelse av det arktiske marine miljøet (PAME), i henhold til Arctic Marine Strategic Plan (AMSP).

Antarktistraktaten, med miljøprotokollen. Antarktistraktaten av 1. desember 1959 gjelder etter artikkel VI for land- og havområdene sør for 60 grader S. I tillegg kommer en egen protokoll om miljøvern av 4. oktober 1991 som etter sin artikkel 2 gjelder for samme område og avhengige og tilhørende økosystemer (Miljøprotokollen). Miljøprotokollen artikkel 11 etablerer en egen Miljøvernkomité som rapporterer til Antarktistraktatens beslutningsorgan ATCM. Under Miljøprotokollen er det etablert et eget system for konsekvensutredninger. Antarktistraktaten har vært opphav til flere mellomstatlige avtaler som, sammen med selve traktaten, utgjør det såkalte Antarktistraktatsystemet (ATS). I tillegg til Miljøprotokollen er CAMLR-Konvensjonen og Konvensjonen for bevaring av antarktiske selarter (CCAS) sentrale avtaler i dette systemet. Dette er et altomfattende samarbeid for bevaring og forvaltning av det marine miljø i Antarktis, som både omfatter fiskerireguleringer og miljøjurisdiksjon. Systemet er også satt opp til å utvikle nye forvaltningsmekanismer ved behov. Blant annet har ATCM spørsmål om regulering av marine genetiske ressurser på dagsorden. Norge, Storbritannia, New Zealand, Australia, Frankrike, Argentina og Chile gjør krav på landområder i Antarktis. Selve bærebjelken i det internasjonale samarbeidet under Antarktistraktaten er artikkel IV i traktaten. Denne bestemmelsen fryser situasjonen ved at nye krav ikke kan fremmes, samtidig som eksisterende krav og grunnlaget for den ikke skal svekkes eller styrkes. Sagt på en annen måte, er partene enige om å være uenige om suverenitetsforholdene i Antarktistraktatens virkeområde.

CCAMLR er etablert med hjemmel i art VII i konvensjon om bevaring av marine ressurser i Antarktis av 20. mai 1980. Ansvarsområdet er i artikkel I definert til Antarktis sør for 60 grader S og til marine levende ressurser i «området mellom denne breddegraden og den antarktiske konvergens som er en del av det antarktiske marine økosystem». CCAMLR har et bredt spekter av virkemidler for økosystembasert forvaltning av de marine ressursene i konvensjonens virkeområde, herunder områdebaserte forvaltningstiltak som stenging av sårbare områder for bunnfiske med trål, opprettelse av marine verneområder mm. Det er etablert egne ordninger for samarbeid mellom CCAMLR og Antarktistraktatens miljøvernkomité på områder hvor disse organenes mandat overlapper hverandre.

4 Nærmere om de enkelte bestemmelsene i avtalen

4.1 «Jurisdiksjon eller kontroll» – Nærmere om rekkevidden av statens plikter etter avtalen

Formuleringen «aktiviteter under deres jurisdiksjon eller kontroll» benyttes flere steder i avtalen, herunder i Fortalen, del II, del III og del IV. Begrepet «under deres jurisdiksjon eller kontroll» er samsvarer med HRK artikkel 194, nr. 2 som omhandler statenes forpliktelse til å iverksette tiltak for å unngå forurensningsskade på andre staters territorium og/eller områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Artikkel 194, nr. 2 hadde i sin tid sitt utgangspunkt i prinsipp 21 i Stockholmerklæringen av 1972, og i prinsippet om at ingen stat kan tillate handlinger som medfører krenkelser av rettslig beskyttede interesser (herunder miljøet) utenfor egen jurisdiksjon. I dag anses dette som et sedvanerettslig prinsipp, som også er lagt til grunn av Den internasjonale domstolen i Haag (ICJ) i en rådgivende uttalelse om atomvåpen fra 1996 (ICJ, 8. juli 1996, Legality on the Threath or Use of Nuclear Weapons, Advisory Opinion, Advisory Opinion).

Ordlyden «aktivitet» er vid, og omfatter i utgangspunktet all virksomhet som skjer innenfor avtalens virkeområde. I forhandlingsprosessen var det likevel en klar felles forståelse om en nedre grense for hva som av praktiske grunner kan regnes omfattet – ikke enhver påvirkning vil være omfattet av begrepet. Et spørsmål i forhandlingsprosessen var om det var hensiktsmessig med en opplisting av bestemte typer av aktiviteter som ikke skulles omfattes av avtalen, herunder eksempelvis fiskeriaktivitet og skipsfart, enten fordi aktiviteten allerede var dekket av eksisterende reguleringer eller fordi det var antatt at den ikke ville nå opp til terskelen i avtalen. For ikke å innskrenke avtalens virkeområde utilsiktet, valgte man i stedet en funksjonell begrensning gjennom avtalens artikkel 5, nr. 2, som fastsetter at avtalen ikke kan tolkes eller anvendes på en måte som undergraver relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer.

Begrepet «jurisdiksjon eller kontroll» er en sentral ramme for staters forpliktelser etter avtalen. Med «jurisdiksjon» forstås en stats rett til myndighetsutøvelse. Myndighetsutøvelse omfatter her både lovgivende, utøvende og dømmende myndighet. De ulike formene for jurisdiksjon – lovgivningsjurisdiksjon, tvangsjurisdiksjon, og domsjurisdiksjon – vil kunne ha ulike virkeområder. Tvangsjurisdiksjon er i utgangspunktet begrenset til territoriet, mens lovgivningsjurisdiksjon i større utstrekning kan gjøres gjeldende utenfor territoriets grenser, så langt dette ikke kolliderer med andre staters jurisdiksjon. Statens forpliktelser etter avtalen vil gjelde på eget territorium hvor den utøver full jurisdiksjon, men også i andre områder og kontekster hvor den etter folkeretten kan utøve jurisdiksjon. Et nærliggende eksempel fra HRK er artikkel 92, nr.1 som slår fast at et skip er underlagt flaggstatens eksklusive jurisdiksjon, med de unntak som gjelder. Ordlyden «kontroll» er vid, og går også utover ren flaggstatsjurisdiksjon.

Begrepet omfatter både aktivitet på staters eget territorium, i områder hvor stater utøver suverene rettigheter som økonomisk sone og kontinentalsokkelen og aktivitet utenfor, f.eks. det åpne hav og det internasjonale havbunnsområdet (Området jf. HRK artikkel.1 nr.1,1). Både aktiviteter iverksatt i statlig og privat regi omfattes, med andre ord vil en stat også ha ansvar for å sørge for at private selskaper skjøtter sin virksomhet i tråd med avtalens forpliktelser såfremt de opptrer innenfor statens jurisdiksjon eller kontroll.

Det kan tenkes tilfeller med overlappende jurisdiksjon eller kontroll, mao. der to stater kan utøve myndighet over samme aktivitet. Avtalen regulerer ikke dette. Dette innebærer ikke nødvendigvis at utøvelse av norsk myndighet vil være i strid med den andre partens jurisdiksjon, men rekkevidden av Norges myndighet vil i slike tilfeller måtte avklares konkret.

Til tross for at begrepet «jurisdiksjon eller kontroll» er benyttet i en rekke ulike rettslige kontekster, må jurisdiksjonsbegrepet i avtalen forstås i lys av havrettskonvensjonen og tilsvarende begrepsbruk benyttet der. Begrepet i avtalen kan ikke uten videre tolkes på samme måte som i andre konvensjoner, og vil motsatt heller ikke kunne påvirke forståelsen av tilsvarende begrep i andre konvensjoner.

I sin rådgivende uttalelse om klimaendringer av 2024 (ITLOS, 24. mai 2024, Request for an Advisory Opinion submitted by the Commission of Small Island States on Climate Change and International Law (Request for Advisory Opinion submitted to the Tribunal)) ga Havrettsdomstolen (ITLOS) generell veiledning til forståelsen av begrepet. Domstolen uttalte at:

«The phrase «activities under their jurisdiction or control» refers to activities carried out by both public and private actors. In addition, there should be a link of jurisdiction or control between such activities and a State. The concept of «jurisdiction or control» of a State in this context is a broad one, encompassing not only its territory but also areas in which the State can, in accordance with international law, exercise its competence or authority. Such areas include, for example, a State’s exclusive economic zone and continental shelf. Activities carried out on board ships or aircraft which are registered in a State may also be considered activities under the jurisdiction of that State» (para 247). (våre uthevninger)

At det må være en kobling mellom staten og aktiviteten i form av at den må ha jurisdiksjon eller kontroll, gir uttrykk for at det også eksisterer en nedre grense for hvilken aktivitet staten med rimelighet kan forventes å være ansvarlig for at skjer innenfor avtalens rammer. Staten må ha folkerettslig kompetanse til å utøve myndighet over eller føre kontroll med aktiviteten – regulatorisk, økonomisk eller på andre måter. At avtalen forutsetter at staten har anledning til å kreve, tillate eller forby at aktiviteten settes i gang støtter en slik forståelse. I tolkningen av begrepet må man se hen til den generelle rettsutviklingen på området.

4.2 Fortalen

Fortalen gir i tolv avsnitt bakgrunnen, rammen for og formålet med avtalen. Den inneholder ikke bindende bestemmelser, men kan ha betydning for fortolkningen av avtalen. Fortalen viser til de relevante bestemmelsene i HRK, og understreker viktigheten av å respektere balansen mellom rettigheter, forpliktelser og interesser som er nedfelt i konvensjonen. Videre vises det til behovet for å bedre håndtere spørsmål om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon gjennom samarbeid. Fortalen erkjenner også viktigheten av å bidra til å realisere en rettferdig og rimelig internasjonal økonomisk orden som tar hensyn til hele menneskehetens interesser og behov, særlig utviklingslands interesser og behov, og rollen kapasitetsbygging, overføring av marin teknologi, og en rett og rimelig fordeling av de eventuelle fordelene fra utnyttelse av marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, spiller i denne forbindelse. Fortalen understreker partenes ønske om å beskytte, pleie og sikre ansvarlig bruk av det marine miljøet, opprettholde helheten i økosystemer i havet og bevare den iboende verdien av biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

4.3 Del I: Alminnelige bestemmelser

Del I inneholder åtte artikler som gjelder for hele avtalen, med mindre noe annet er uttrykkelig nevnt. Denne delen har bestemmelser om definisjoner (artikkel 1), alminnelig formål (artikkel 2), virkeområde (artikkel 3), unntak (artikkel 4), forholdet mellom avtalen og konvensjonen og relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer (artikkel 5), forholdet til suverenitet, suverene rettigheter og jurisdiksjon (artikkel 6), alminnelige prinsipper og tilnærminger (artikkel 7) og internasjonalt samarbeid (artikkel 8).

Artikkel 1 inneholder definisjoner av sentrale begreper i avtalen, herunder blant annet hva som menes med begrepene «områdebasert forvaltningsverktøy», «marint verneområde», «marine genetiske ressurser», og «konsekvensutredning» Disse begrepene vil bli nærmere omtalt i tilknytning til de enkelte delene der de kommer opp. Av mer generell relevans for flere av avtalens deler er bl.a. definisjonen av områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Områder utenfor nasjonal jurisdiksjon er definert til det åpne hav og Området, jf. konvensjonens del VII (om det åpne hav) og del XI (om Området). En part er definert til en stat eller en regional organisasjon for økonomisk integrasjon som har samtykket til å være bundet av avtalen, og som avtalen er i kraft for. En regional organisasjon for økonomisk integrasjon er videre definert til en organisasjon bestående av suverene stater i en gitt region som dens medlemsstater har overført kompetanse til og som er behørig bemyndiget i samsvar med sine interne prosedyrer til å bli part til avtalen. Definisjonen er inntatt for å kunne inkludere EU som part til avtalen. Bærekraftig bruk er definert til å bruke biologisk mangfold på en måte og i et omfang som ikke fører til svekket biologisk mangfold på lang sikt, for derved å opprettholde dets potensial for å tilfredsstille behovene og forhåpningene til nåværende og fremtidige generasjoner. Dette er i stor grad i samsvar med tidligere definisjoner av begrepet i ulike politiske dokumenter.

Artikkel 2 fastsetter at avtalens alminnelige formål er å sikre bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, i nåtiden og på lang sikt. Dette skal skje gjennom effektiv gjennomføring av de relevante bestemmelsene i konvensjonen og gjennom ytterligere internasjonalt samarbeid og samordning. Avtalens formål omfatter både bevaring og bærekraftig bruk av biologisk mangfold. Internasjonalt samarbeid og samordning er det sentrale virkemiddelet.

Artikkel 3 slår fast at avtalens virkeområde er områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Det betyr at avtalen gjelder på det åpne hav (utenfor 200-milssonene), og i Området (det internasjonale havbunnsområdet utenfor de nasjonale kontinentalsokler).

Artikkel 4 inneholder unntak fra avtalen. Avtalen gjelder blant annet ikke for krigsskip og militære fly. Med unntak for avtalens del II, gjelder avtalen ikke for statsfartøy og fly som utelukkende benyttes til ikke-kommersiell tjeneste, i tråd med HRK.

Artikkel 5 beskriver forholdet mellom avtalen og havrettskonvensjonen, og relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante, globale, regionale, subregionale og sektorielle organer. Artikkel 5, nr.1 fastsetter at avtalen skal tolkes og anvendes i samsvar med havrettskonvensjonen. Ingen av avtalens bestemmelser skal berøre staters rettigheter, jurisdiksjon eller plikter etter havrettskonvensjonen. Bestemmelsen ivaretar på denne måten balansen og kompromisset mellom kyststaters og andre staters interesser som havrettskonvensjonen representerer. Etter artikkel 5, nr. 2 skal avtalen både tolkes og anvendes på en måte som ikke undergraver relevante organer. Avtalen skal altså ikke svekke slike relevante instrumenter, rammeverk og organer, men heller bygge på og styrke den eksisterende regionale og sektorielle tilnærmingen til havforvaltning. Bestemmelsen skal samlet sikre at avtalen finner sin plass som en integrert del av det etablerte havrettsregimet under havrettskonvensjonen, og som et tillegg til eksisterende avtaler som for UNFSA, relevante IMO-instrumenter og regionale havavtaler. Videre skal avtalen tolkes og anvendes på en måte som sikrer bedre helhet og samordning mellom de ulike organene. Artikkel 5, nr. 3 stadfester at den rettslige statusen til ikke-parter til havrettskonvensjonen eller andre tilknyttede avtaler vil forbli uberørt – mao. vil ikke endres – av denne avtalen.

Artikkel 6 klargjør at avtalen, herunder vedtak eller anbefalinger fra partsmøtet under avtalen eller et av dets underliggende organer, og eventuelle handlinger, tiltak eller aktiviteter iverksatt på grunnlag av disse, ikke skal berøre suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon, og ikke skal kunne påberopes som grunnlag for å fremsette krav eller avvise krav på suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon. Det gjelder også med hensyn til enhver tvist om slike krav.

Artikkel 7 inneholder alminnelige prinsipper og tilnærminger som partene skal ha som rettesnor ved gjennomføring av avtalen. Prinsippene og tilnærmingene inkluderer prinsippet om at forurenser betaler, føre-var-prinsippet, økosystemtilnærming, bruk av den best tilgjengelige forskning og vitenskapelig informasjon, og prinsippet om rimelighet og rett og rimelig fordeling av fordeler. Prinsippet om menneskehetens fellesarv, som nedfelt i havrettskonvensjonen, og frihet til å drive havforskning, i tillegg til det åpne havs øvrige friheter er også uttrykkelig nevnt i bestemmelsen.

Artikkel 8 omhandler internasjonalt samarbeid og er en sentral bestemmelse for effektiv gjennomføring av avtalen. Partene pålegges en plikt til å samarbeide om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, og konkretiserer nærmere hva denne plikten innebærer. Partene skal styrke og intensivere samarbeid med og fremme samarbeid blant relevante organer for å oppnå formålene med avtalen.

Partene skal videre, slik det passer, bestrebe seg på å fremme formålene med avtalen når de er med på å treffe beslutninger i henhold til andre relevante organer. Avtalen etablerer slik en forpliktelse for partene til å samarbeide for å oppnå avtalens formål på tvers av relevante organer, og til at partene skal fremme dette formålet gjennom beslutningsprosesser i andre relevante organer. Partene skal i tillegg fremme internasjonalt samarbeid innen marin vitenskapelig forskning, og innen utvikling og overføring av marin teknologi i samsvar med havrettskonvensjonen.

4.4 Del II: Marine genetiske ressurser, herunder rett og rimelig fordeling av fordeler

Del II regulerer marine genetiske ressurser, herunder rett og rimelig fordeling av ressurser. Avtalen fastsetter krav til notifikasjon for innsamling av fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon. Fordelene som følger av aktiviteter knyttet til marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal fordeles på en rett og rimelig måte og bidra til bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

Denne delen har bl.a. bestemmelser om formål (artikkel 9), anvendelse (artikkel 10), aktiviteter (artikkel 11), notifikasjon (artikkel 12), tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn (artikkel 13) rett og rimelig fordeling av fordeler (artikkel 14) komité for tilgang og fordeling av fordeler (artikkel 15) og overvåking og transparens (artikkel 16).

Marine genetiske ressurser er definert i artikkel 1 som «ethvert materiale av sjøplante-, animalsk, mikrobielt eller annet opphav som inneholder funksjonelle arvelighetsenheter av faktisk eller potensiell verdi». Utnyttelse av marine genetiske ressurser er definert som å drive forskning og utvikling på den genetiske og/eller biomekaniske sammensetningen av marine genetiske ressurser, herunder gjennom bruk av bioteknologi.

Som omtalt i 2.3 var det i forhandlingsprosessen ulike oppfatninger av om marine genetiske ressurser burde anses som en del av menneskehetens fellesarv, og slik reguleres tilsvarende mineralressursene i Området, eller om ressursene er en del av havets friheter. Det ble derfor helt sentralt å finne frem til pragmatiske løsninger, uten å sette de underliggende prinsipielle spørsmålene på spissen. Kapitlet reflekterer dette.

Reguleringen innebærer å opprette et notifikasjonssystem med en plikt for staten til å meddele nærmere bestemt informasjon til mekanismen for informasjonsutveksling før og etter bioprospekteringstokt.

Det er et mål at pengemessige fordeler, for eksempel inntekter og salg av farmasøytiske produkter skal deles og brukes til bevaring og bærekraftig bruk av naturmangfold utenfor nasjonal jurisdiksjon. I påvente av etableringen av et permanent fordelingssystem, som partsmøtet har fått myndighet til å etablere, skal alle parter holde oversikt over utnyttelsen av genetisk materiale og digital sekvensinformasjon fra områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, herunder publikasjoner og patenter. Videre skal utviklede land bidra årlig til et spesialfond ut fra en bestemt bidragsnøkkel.

For genetisk materiale og digital sekvensinformasjon fra Norges jurisdiksjonsområder som omfattes av Antarktistraktaten, setter Antarktistraktaten de rettslige rammene for virksomhet.

Artikkel 9 beskriver formålene med kapitlet om marine genetiske ressurser, som bl.a. inkluderer en rett og rimelig deling av de marine genetiske ressursene, kapasitetsbygging i utviklingsland og kunnskapsoverføring.

Artikkel 10 klargjør at bestemmelsene i avtalen skal anvendes på aktiviteter knyttet til marine genetiske ressurser, og den nærmere anvendelsen både innholdsmessig og tidsmessig. Del II skal ikke gjelde for fiskeri- og fiskerirelaterte aktiviteter og militære aktiviteter.

Artikkel 11 klargjør at aktiviteter knyttet til fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon fra marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon kan utøves av alle partene uavhengig av geografisk plassering, og av personer eller selskaper under deres jurisdiksjon. Ingen stat skal kunne kreve eller håndheve suverene rettigheter over slike ressurser utenfor nasjonal jurisdiksjon.

Artikkel 12 fastsetter nærmere krav til notifikasjon om aktivitet knyttet til fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon fra marine genetiske ressurser i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Det gjelder krav til notifikasjon før uttak av genmateriale, senest ett år etter uttak og der ressursene er gjenstand for utnyttelse. Informasjonen skal gis til mekanismen for informasjonsutveksling etablert under avtalen.

Artikkel 13 inneholder en plikt for partene til å treffe lovvedtak og administrative eller politiske vedtak for å sikre at tilgang til urfolks eller lokalsamfunns tradisjonelle kunnskap knyttet til marine genetiske ressurser i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon bare skjer med forutgående informert samtykke fra disse urbefolknings- og lokalsamfunnene, eller etter deres godkjenning og medvirkning, og at det er fastsatt gjensidig avtalte vilkår.

Artikkel 14 fastsetter at fordelene som følger av aktiviteter knyttet til fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon fra marine genetiske ressurser i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon skal deles rettferdig og bidra til bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Fordeler som følger av slik aktivitet kan dels inn i to kategorier, hhv. pengemessige fordeler og ikke-pengemessige fordeler. Artikkelen inneholder en nærmere opplisting av ikke-pengemessige fordeler i form av eksempelvis deling av prøver, tilgang og kapasitetsbygging. Partene er forpliktet til å sikre at fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon med tilhørende BBNJ-nummer som er gjenstand for utnyttelse, deponeres i en åpen samling og database senest tre år etter starten av utnyttelsen eller så snart materialet blir tilgjengelig, også slik at det tas hensyn til internasjonal praksis på området. Pengemessige fordeler fra utnyttelse av fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon skal deles rettferdig gjennom finanseringsmekanismen etablert under artikkel 52. Alle utviklede land skal betale et pliktig bidrag til et spesialfond for fordeling av fordeler som skal tilsvare 50 prosent av den respektive partens generelle pliktige bidrag til det institusjonelle rammeverket. Slikt bidrag skal betales inntil partsmøtet treffer en beslutning om å etablere et system for pengemessig fordeling av fordeler fra utnyttelse av marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon. Systemet kan bl.a. omfatte milepælsbetalinger og betalinger eller bidrag knyttet til kommersialisering av produkter, herunder betaling av en prosentandel av inntekten fra salg av produkter. Dette systemet bør være gjensidig understøttende med andre instrumenter for fordeling av fordeler. Når partsmøtet vedtar de nærmere rammene kan en part avgi en erklæring som fastslår at disse nærmere rammene først får virkning for denne parten etter et tidsrom på inntil fire år for å gi tid til nødvendig gjennomføring. Denne parten vil i denne perioden fortsette å betale det pliktige bidraget til spesialfondet.

Artikkel 15 etablerer en komité for tilgang og fordeling av fordeler. Komiteen kan blant annet gi anbefalinger til partsmøtet.

Artikkel 16 fastsetter at overvåking og åpenhet knyttet til aktiviteter med hensyn til fysisk genmateriale og digital sekvensinformasjon, herunder rapportering, skal skje til mekanismen for informasjonsutveksling etablert under avtalen. Partene skal rapportere til denne med jevne mellomrom.

4.5 Del III: Tiltak som områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder

Del III (artikkel 17–26) regulerer tiltak som områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder. Kapitlet etablerer regler og prosedyre for etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder. Avtalens partsmøte kan etablere slike verktøy.

Denne delen har bl.a. bestemmelser om formål (artikkel 17), virkeområde (artikkel 18), forslag (artikkel 19), offentliggjøring og foreløpig evaluering av forslag (artikkel 20), konsultasjoner om og vurdering av forslag (artikkel 21), etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder (artikkel 22), beslutningstaking (artikkel 23), nødtiltak (artikkel 24), gjennomføring (artikkel 25) og overvåking og evaluering (artikkel 26).

Områdebaserte forvaltningsverktøy er definert i artikkel 1 som «et verktøy, herunder et marint verneområde, for et geografisk definert område, som tjener til å forvalte én eller flere sektorer eller aktiviteter med sikte på å oppnå bestemte målsettinger for bevaring og bærekraftig bruk i samsvar med denne avtale.» Marint verneområde er i artikkel 1 definert som «et geografisk definert marint område som er utpekt og forvaltes for å oppnå bestemte langsiktige målsettinger for bevaring og biologisk mangfold, og som i aktuelle tilfeller kan tillate bærekraftig bruk forutsatt at den er i samsvar med bevaringsmålsettingene.» Definisjonen av områdebasert forvaltningsverktøy har fokus på en eller flere menneskelige aktiviteter og sektorer der målet er bevaring og bærekraftig bruk. Definisjonen av marint verneområde har fokus på langsiktige målsettinger for bevaring av biologisk mangfold og bærekraftig bruk kan tillates der dette er i samsvar med bevaringsmålsettingene. Det er første gang begrepet marint verneområde er definert i en folkerettslig avtale.

Globale sektororganer som IMO og ISA har i sitt regelverk sektoriell kompetanse til å etablere områdebaserte forvaltningstiltak. Regionalt foreligger det i flere områder regionale organer med sektoriell kompetanse for å etablere områdebaserte forvaltningstiltak, f.eks. NEAFC i Nordøst-Atlanteren og Polhavet. Videre foreligger det i enkelte områder regionale organer med kompetanse til å etablere marine verneområder i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon, eksempelvis OSPAR i Nordøst-Atlanteren og Polhavet og CCAMLR i havområdene rundt Antarktis. Slike regionale organer og slik kompetanse foreligger imidlertid ikke i alle regioner.

Områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, ble allerede i arbeidsgruppen som var forløper til forhandlingene om BBNJ identifisert som et tema som var ønskelig å regulere nærmere. Områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, er blitt viktige verktøy i moderne havforvaltning. Naturavtalen ble vedtatt på partsmøtet CBD COP 15 i Montreal i desember 2022. Rammeverket er ikke rettslig bindende, men etablerer en rekke politiske handlingsmål. Det ble bl.a. enighet om en global målsetting om at minst 30 prosent av verdens kyst og havområder innen 2030 skal være bevart gjennom marine verneområder og andre effektive arealbaserte bevaringstiltak.

I dette kapittelet gis det en folkerettslig hjemmel til å på global basis vedta marine verneområder i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Dette er en nyvinning. Avtalen gir nå hjemmel for å treffe slike tiltak i alle havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon og på tvers av sektorer. Dette vil kunne bidra til å nå det politiske målet fra naturavtalen om 30 prosent bevaring innen 2030. Enkelte stater ønsket ikke at avtalen skulle etablere nye institusjoner og et partsmøte som kan treffe beslutninger, mens andre stater ønsket vide fullmakter til partsmøtet til å etablere områdebaserte forvaltningsverktøy. Et viktig hensyn i utformingen av dette kapittelet ble dermed å balansere dette samt å innpasse dette i forhold til eksisterende havrettsregelverk, herunder forholdet til eksisterende organer, og forholdet til de ulike rettighetene og pliktene i de ulike sonene i henhold til havretten, herunder kyststatenes rettigheter.

Kapittelet er en nærmere operasjonalisering av samarbeidsplikten i artikkel 8 og artikkel 5 (forholdet mellom avtalen og konvensjonen og relevante organer) hva gjelder temaet områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder. Prosedyrene som foreskrives er lagt opp for å øke samarbeid og koordinering mellom de ulike aktørene, styrke ansvarligheten og sikre at beslutning treffes av det organet som har kompetanse. Videre at staters rettigheter, jurisdiksjon og plikter etter konvensjonen ivaretas, herunder kyststatens rettigheter til kontinentalsokkel utenfor 200 nautiske mil.

Partsmøtets kompetanse til å etablere områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder er begrenset der det foreligger andre relevante organer. Partsmøtet kan i slike tilfeller komme med anbefaling til det relevante organet om å fremme vedtakelse av relevante tiltak.

Artikkel 17 angir formålene med Del III om områdebaserte forvaltningsverktøy, inkludert marine verneområder. Formålet er blant annet å bevare og bruke områder som krever beskyttelse på en bærekraftig måte, herunder gjennom etablering av et helhetlig system av områdebaserte forvaltningsverktøy. Formålet er videre å styrke samarbeid i bruken av slike verktøy blant stater, relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer. Videre er formålet å støtte statsparter som er utviklingsland gjennom kapasitetsbygging og utvikling og overføring av marin teknologi i forbindelse med slike tiltak.

Artikkel 18 angir virkeområdet for etableringen av områdebaserte forvaltningsverktøy, inkludert marine verneområder og avgrenser dette negativt mot områder innenfor nasjonal jurisdiksjon. Bestemmelsen slår fast at etablering av slike områder ikke skal inkludere områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, og ikke kan påberopes som grunnlag for å fremsette eller avvise krav om suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon, inkludert når det gjelder tvister knyttet til dette. Partsmøtet er etter bestemmelsen eksplisitt avskåret fra å vurdere for beslutning forslag om etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy som inkluderer områder innenfor nasjonal jurisdiksjon.

Artikkel 19 beskriver prosessen rundt fremsettelse av forslag om å opprette områdebaserte forvaltningsverktøy, inkludert marine verneområder, og nærmere krav til grunnlaget for og innholdet i et slikt forslag. Forslaget skal forelegges for Sekretariatet. Partene skal samarbeide og rådføre seg med relevante interessenter, herunder bl.a. stater og organer. Forslag utformes på bakgrunn av beste tilgjengelig forskning og vitenskapelig informasjon. Artikkelen inneholder også en oversikt over nøkkelementene et forslag skal inneholde, herunder bl.a. geografisk areal, menneskelig aktivitet og tilstand til miljøet, eventuelle konsultasjoner med stater, kyststater og evt. organer om evt. verktøy i området. Primære hensyn bak artikkelen er å sikre best tilgjengelig grunnlag for en beslutning, herunder å få tidlig informasjon om hvilke aktører som berøres og har kompetanse enten geografisk eller sektorielt og om det eventuelt foreligger eksisterende tiltak. Bestemmelsen angir at ytterligere krav til slike forslag i nødvendig grad skal utarbeides av avtalens vitenskapelige og tekniske organ for vurdering og vedtakelse i partsmøtet.

Artikkel 20 sier at Sekretariatet skal offentliggjøre og oversende et mottatt skriftlig forslag til Vitenskapelig og teknisk organ for en foreløpig gjennomgang, før det sendes ut til partene og berørte aktører for konsultasjon.

Artikkel 21 omhandler konsultasjoner om og vurdering av forslag til områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder. Artikkelen er helt sentral for å få oversikt over organers kompetanse og kyststaters jurisdiksjon i det aktuelle området/for den aktuelle aktiviteten, samt i operasjonaliseringen av samordning- og samarbeidsforpliktelsen hva gjelder områdebaserte forvaltningsverktøy. Bestemmelsen fastsetter at konsultasjoner skal være inkluderende, transparente og åpne for alle relevante interessenter. Stater, spesielt tilstøtende kyststater, organer tilhørende relevante rettslige instrumenter og rammeverk, andre relevante organer, og urfolk og lokalsamfunn samt sivilsamfunn og vitenskapsmiljøer skal konsulteres. For saker vedrørende Arktis innebærer dette for eksempel at Arktisk råd vil være en relevant aktør, noe som vil være viktig for å sikre at den erfaring, kunnskap og kompetanse Rådets ulike grupper besitter kan nyttiggjøres og hensyntas. Der et foreslått tiltak påvirker områder som er fullstendig omgitt av staters eksklusive økonomiske sone, skal forslagsstiller gjennomføre en mer aktiv konsultasjon med kyststatene. Slike staters synspunkter og kommentarer skal vurderes og tilbakemeldinger som spesifikt tar for seg slike synspunkter og kommentarer skal gis skriftlig. Om nødvendig skal forslagsstillerne revidere det foreslåtte tiltaket tilsvarende. Kyststaten har altså i slike tilfeller en utvidet konsultasjonsrett. Forslagsstiller skal vurdere mottatte innspill samt synspunktene og informasjonen fra Vitenskapelig og teknisk organ og oppdatere forslaget. Det reviderte forslaget skal sendes til Vitenskapelig og teknisk organ, som foretar en vurdering og fremmer en anbefaling til partsmøtet.

Artikkel 22 regulerer kompetansen til partsmøtet hva gjelder etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, forholdet til eksisterende instrumenter, rammeverk og organer og forholdet til kyststater. Partsmøtet gis kompetanse til å etablere områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder. Slike vedtak skal ta hensyn til bidrag og vitenskapelige innspill mottatt i konsultasjonsprosessen, i tillegg til rådene fra Vitenskapelig og teknisk organ. Partsmøtets vedtakskompetanse er begrenset der det foreligger andre organer som har kompetanse, eksempelvis IMO, ISA, regionale fiskeriforvaltningsorganisasjoner, regionale miljøkonvensjoner o.l. Partsmøtet kan for det første fatte beslutning om tiltak som er forenelige med dem som er vedtatt av slike organer, og i samarbeid og samordning med disse. Videre kan partsmøtet, når foreslåtte tiltak ligger innenfor kompetansen til slike andre organer, anbefale partene å fremme vedtak av relevante tiltak gjennom disse. Partsmøtet må, i forbindelse med alle beslutninger etter bestemmelsen, respektere kompetansen til disse andre organene, og skal ikke undergrave disse. Avtalen er slik tydelig på at eksisterende institusjoner og deres kompetanse skal respekteres. Utformingen av partsmøtets kompetanse i forhold til andre relevante rettslige instrumenter og rammeverk og organer var ett av de helt sentrale spørsmålene i forhandlingene av dette kapittelet i avtalen. Enkelte ønsket vide fullmakter til partsmøtet mens andre viste til at eksisterende organer er de relevante til å treffe beslutninger og så ikke behov for at partsmøtet skulle kunne treffe beslutning. Andre igjen så en rolle for partsmøtet, samtidig som dette måtte innpasses i det eksisterende havrettsregimet og ikke undergrave velfungerende regionale og globale organer. Artikkelen er et kompromiss mellom disse ulike posisjonene. Den er en nærmere operasjonalisering av artikkel 5 i avtalen om at avtalen ikke skal undergrave relevante organer og fremme sammenheng og samordning med disse.

Artikkelen inneholder både en positiv opplisting av hva partsmøtet kan beslutte i artikkel 22, nr.1 og en negativ avgrensning av partsmøtets kompetanse i artikkel 22, nr.2. Partsmøtet skal respektere kompetansen til og ikke undergrave relevante organer. Det foreligger altså to forpliktelser for Partsmøtet, dvs. både respektere kompetansen til og ikke undergrave. Den første forpliktelsen vil bero på utformingen av kompetansen til det aktuelle organet, da partsmøtet skal respektere denne. Den andre forpliktelsen er mer generell og innebærer at partsmøtet ikke skal undergrave det aktuelle organet, se også 4.3. Dette betyr at områdebaserte forvaltningstiltak for å begrense næringsvirksomhet slik som fiskeri skal treffes av regionale fiskeriforvaltningsorganisasjoner der slike finnes, begrensninger på næringsvirksomhet slik som havbunnsmineraler i ISA og begrensninger på skipsfarten i IMO.

Der det foreligger regionale miljøkonvensjoner eller regionale fiskeriforvaltningsorganisasjoner med kompetanse til mer generell beskyttelse av det marine miljøet, skal tiltak treffes her, eksempelvis OSPAR i nordøst-Atlanteren og Polhavet og CCAMLR i havområdene rundt Antarktis. Partsmøtet skal legge til rette for regelmessige konsultasjoner for å styrke samarbeid og koordinering med og mellom relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante organer.

Artikkelen åpner for at partsmøtet kan utvikle en mekanisme med hensyn til eksisterende områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, vedtatt av relevante organer. Der tiltak foreslått under kapitlet om områdebaserte forvaltningsverktøy ville påvirke eller med rimelighet kunne forventes å påvirke vannsøylen over kontinentalsokkel der en kyststat utøver suverene rettigheter i tråd med FNs havrettskonvensjon, skal tiltak ta behørig hensyn til de suverene rettighetene til kyststaten, og konsultasjoner skal gjennomføres for å oppnå dette.

Artikkel 22, nr. 6 regulerer tilfeller der et områdebasert forvaltningsverktøy enten helt eller delvis senere viser seg å falle inn under nasjonal jurisdiksjon. I slike tilfeller skal den delen som ligger innenfor nasjonal jurisdiksjon straks opphøre å gjelde. Den resterende delen, som fortsatt blir liggende i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal fortsette å være i kraft til partsmøtet på sitt følgende møte gjennomgår og bestemmer om den skal endre eller oppheve det områdebaserte forvaltningsverktøyet.

Artikkel 22, nr. 7 regulerer det tilfellet der et relevant organ etableres eller dets kompetanse endres. I slike tilfeller skal det områdebaserte forvaltningsverktøyet, herunder det marine verneområdet, fortsette å være i kraft til partsmøtet, i tett samarbeid og koordinering med vedkommende organ gjennomgår og beslutter å opprettholde, endre eller oppheve det områdebaserte forvaltningsverktøyet, herunder et marint verneområde og eventuelt tilknyttede tiltak.

Artikkel 23 fastsetter prosedyre for partsmøtets beslutninger. Etter bestemmelsen skal beslutninger og anbefalinger om etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, inkludert marine verneområder, som hovedregel vedtas ved konsensus. Hvis det ikke er mulig, blir det avstemning ved tre fjerdedels flertall, etter at partsmøtet ved to tredjedels flertall har besluttet at alle anstrengelser for å oppnå konsensus er uttømt. Vedtakene trer i kraft 120 dager etter vedtakelse. Artikkelen inneholder videre en begrenset adgang for en part til å gjøre gjeldende innsigelser mot en beslutning, som innebærer at beslutningen da ikke blir bindende for vedkommende part, samt regler for begrunnelse for og fornyelse eller tilbaketrekning av slike innsigelser. Adgangen til å gjøre gjeldende innsigelser mot en beslutning var viktig for enkelte stater for å godta at beslutninger kan treffes ved tre fjerdedels flertall og ikke konsensus.

Prosedyren innebærer at reserverende stat må begrunne sin beslutning skriftlig. Det aksepteres kun tre grunner; (i) at beslutningen er uforenelig med avtalen eller rettighetene og forpliktelsene i henhold til konvensjonen, (ii) at beslutningen diskriminerer den part som har innsigelser faktisk eller formelt på en måte som ikke kan rettferdiggjøres eller (iii) at det ikke er praktisk mulig for parten å etterkomme beslutningen på tidspunktet for innsigelsen etter at alle rimelige anstrengelser er gjort. Staten skal som utgangspunkt treffe alternative beslutninger som leder til at avtalens mål oppnås med mindre det ikke er mulig av hensyn til å utnytte sine rettigheter etter havrettskonvensjonen.

Artikkel 24 om nødtiltak gir partsmøtet kompetanse til å treffe tiltak hvis det oppstår naturfenomener eller menneskeskapte naturkatastrofer som har forårsaket eller trolig vil forårsake alvorlige og ikke-reverserbare skader på marint biologisk mangfold, for å forhindre forverring av skaden. Adgangen er begrenset til tilfeller der slike tiltak er nødvendige, for eksempel fordi det ikke er tid til å anvende prosedyrene som følger av de øvrige artiklene i avtalen, eller fordi andre internasjonale organer ikke kan gjøre noe i tide. Artikkelen inneholder nærmere krav til prosess og regler om utløp. Tiltak varer maksimalt i to år og kan avsluttes tidligere om det kommer et områdebasert forvaltningsverktøy eller tiltak vedtatt av et relevant organ eller ved beslutning i partsmøtet når omstendighetene som gjorde tiltaket nødvendig, ikke lengre er til stede.

Artikkel 25 regulerer gjennomføring og pålegger partene en plikt til å sikre at aktiviteter under deres jurisdiksjon eller kontroll som finner sted i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon er i samsvar med beslutningene som er truffet under denne delen av avtalen. Samtidig angir bestemmelsen at avtalen ikke er til hinder for at en part vedtar strengere tiltak med hensyn til egne borgere eller fartøy. Artikkelen inneholder også en forpliktelse for partene til, slik det passer, å fremme vedtakelse av tiltak innenfor relevante organer som de er medlemmer av for å støtte gjennomføringen av beslutningene og anbefalingene partsmøtet gjør. Avslutningsvis inneholder artikkelen en nærmere klargjøring av at en part som ikke er part i eller deltaker i et relevant organ, og som ikke for øvrig er villig til å anvende tiltak etablert av slike organer, ikke er fritatt fra forpliktelsen til å samarbeide i samsvar med konvensjonen og denne avtalen.

Artikkel 26 regulerer overvåking og evaluering. Den pålegger partene en rapporteringsplikt til partsmøtet om gjennomføring av områdebaserte forvaltningsverktøy, inkludert marine verneområder, etablert under avtalen. Organer skal inviteres til å komme med informasjon til partsmøtet om tiltak de har vedtatt for å oppnå formålene med områdebaserte forvaltningsverktøy etter denne delen. Sekretariatet skal publisere alle slike rapporter. Vitenskapelig og teknisk organ skal overvåke, regelmessig gjennomgå og evaluere effektiviteten av tiltakene, og gi råd og anbefalinger til partsmøtet. Basert på dette kan partsmøtet treffe vedtak om endring, videreføring eller tilbakekall av tiltaket.

4.6 Del IV: Konsekvensutredninger

Del IV etablerer for første gang et omfattende og globalt rammeverk for konsekvensutredninger for aktivitet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Avtalen stiller nå krav om at aktivitet som antas å ha en viss innvirkning på det marine miljøet skal konsekvensutredes, og oppretter en prosess for å utføre slike konsekvensutredninger. Dette er en videreutvikling av forpliktelsene som følger av havrettskonvensjonen artikkel 204 og 206, se nærmere 3.3.1

Denne delen har bl.a. bestemmelser om formål (artikkel 27), plikt til å gjennomføre konsekvensutredninger (artikkel 28), forholdet til andre organer (artikkel 29), terskler (artikkel 30), konsekvensutredningsprosessen (artikkel 31), offentliggjøring og konsultasjon (artikkel 32), rapport (artikkel 33), beslutningstaking (artikkel 34), overvåking (artikkel 35), rapporteringsplikt (artikkel 36), oppfølgning og evaluering (artikkel 37), mandatet til Vitenskapelig og teknisk organ (artikkel 38) og strategiske konsekvensutredninger (artikkel 39).

Konsekvensutredninger er definert i artikkel 1, nr. 7 som «en prosess for å identifisere og vurdere de potensielle virkningene av en aktivitet med sikte på å informere beslutningstaking». Kumulative virkninger er i nr. 6 definert som «de samlede og gradvis økende virkningene som følger av forskjellige aktiviteter, herunder kjente forutgående og nåværende aktiviteter og aktiviteter som med rimelighet kan forutses, eller av at liknende aktiviteter gjentas over tid, og konsekvensene av klimaendringer, havforsuring og tilknyttede virkninger».

Hovedskillelinjene i forhandlingene om denne delen gikk mellom dem som ønsket en overnasjonal regulering av konsekvensutredningsprosessen, og dem som vektla nasjonale prosesser for konsekvensutredninger og statlig beslutningsmyndighet. Det var videre uenighet om hvor terskelen for å utløse en konsekvensutredningsprosess skulle ligge, og om statusen til konsekvensutredninger el. foretatt av regionale/sektorielle organer opp mot avtalens system. Dette kapittelet inneholder kompromisser i spennet mellom disse interessene, der avtalen legger opp til statlig beslutningsmyndighet, men med krav til transparens, rapportering og ettersyn.

Del IV gjelder både for aktivitet i områder innenfor og utenfor nasjonal jurisdiksjon.

Et av hovedformålene bak Del IV var å sørge for at all aktivitet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som kan ha skadelige virkninger på det marine miljøet skal vurderes og utredes etter like kriterier før den settes i gang, uavhengig av dens geografiske plassering. Slik ville man oppnå en felles minstestandard for hvilket kunnskapsgrunnlag som må foreligge før aktivitet igangsettes.

Samtidig var det en klar forutsetning at man i avtalen bygget på og anerkjente velfungerende eksisterende prosesser for konsekvensutredninger eller tilsvarende vurderinger foretatt av eksisterende organer etc. Forholdet mellom denne avtalen og prosesser for konsekvensutredninger under andre organer er derfor, for å unngå dobbeltarbeid og ivareta deres integritet, avklart ved at det ikke vil være nødvendig å utføre en egen konsekvensutredning i tilfeller hvor virkningene av en potensiell aktivitet allerede er vurdert og vurderingen møter satte kriterier.

For aktivitet som skjer i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, vil den største praktiske forskjellen for Norge være at våre nasjonale konsekvensutredningsprosesser blir underlagt enkelte ytterligere krav til transparens som legger til rette for større internasjonalt ettersyn og kontroll med aktiviteter som kan påvirke det marine miljøet på det åpne hav. Offentligheten, herunder andre stater og interessenter, skal varsles om planlagt aktivitet, konsulteres ved behov, og gis mulighet til å delta i prosessen på ulike stadier. Samtidig ivaretas den ansvarlige statens kontroll med aktiviteten, ved at det er staten som tar den endelige beslutningen om en aktivitet skal gjennomføres eller ikke.

Artikkel 27 beskriver formålene med Del IV om konsekvensutredninger. Formålet er blant annet å operasjonalisere havrettskonvensjonens bestemmelser om konsekvensutredninger gjennom å etablere eller konkretisere prosesser og krav til hvordan partene gjennomfører slike, samt å sikre at relevante aktiviteter blir vurdert og gjennomført for å forebygge, begrense og håndtere betydelig skadevirkninger for å beskytte og bevare det marine miljøet. Videre skal del IV sikre at kumulative virkninger og virkninger i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon vurderes, ha bestemmelser om strategiske konsekvensutredninger, og i stort oppnå et sammenhengende rammeverk for konsekvensutredninger utenfor nasjonal jurisdiksjon.

Artikkel 28 fastsetter statenes plikt til å gjennomføre konsekvensutredninger i tråd med avtalens Del IV for aktiviteter under deres jurisdiksjon eller kontroll i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. For omtale av den nærmere rekkevidden av staters plikter etter konvensjonen og begrepet «aktiviteter under en stats jurisdiksjon eller kontroll» se 4.1. For planlagt aktivitet i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, som kan føre til betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige forandringer i det marine miljøet utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal parten sikre at en konsekvensutredning av aktiviteten gjennomføres, enten i tråd med Avtalens del IV eller i henhold til nasjonale reguleringer. Terskelen er hentet fra HRK artikkel 206 om vurdering av en virksomhets mulige virkninger, og skal forstås tilsvarende. Ved konsekvensutredninger gjennomført i henhold til nasjonale reguleringer, stilles det krav til at parten skal gjøre relevant informasjon og relevante rapporter tilgjengelig via mekanismen for informasjonsutveksling, og sikre at aktiviteten overvåkes på hensiktsmessig måte. Basert på informasjonen som er tilgjengeliggjort kan Vitenskapelig og teknisk organ gi kommentarer til parten som ønsker å iverksette aktiviteten.

Artikkel 29 regulerer forholdet mellom denne avtalen og prosesser for konsekvensutredninger under andre relevante organer. Partene skal fremme bruk av konsekvensutredninger og gjennomføring av standarder og retningslinjer fastsatt etter artikkel 38 i relevante organer. Partsmøtet skal utvikle mekanismer for samarbeid mellom Vitenskapelig og teknisk organ og relevante organer. Bestemmelsen fastslår at det ikke er nødvendig å gjennomføre undersøkelse («screening») eller en konsekvensutredning hvis parten bestemmer at de potensielle virkningene av aktiviteten allerede er vurdert av det relevante organet, og (i) vurderingen som er gjennomført er tilsvarende den som kreves etter avtalens del IV, eller (ii) at det organet har mekanismer for å forhindre eventuelle negative konsekvenser som ligger under tersklene for konsekvensutredning etter denne delen, og disse er overholdt. For eksempel er det utarbeidet et globalt rammeverk som regulerer dumping av avfall og annet materiale til havs under Londonkonvensjonen/-protokollen.

Artikkel 30 inneholder tersklene og faktorene for gjennomføring av konsekvensutredninger utenfor nasjonal jurisdiksjon. Partene er pålagt å foreta en undersøkelse av om en aktivitet krever konsekvensutredning der en planlagt aktivitet kan ha mer enn en ubetydelig eller kortvarig effekt på det marine miljøet, eller om man ikke kjenner eller har tilstrekkelig innsikt i effektene av aktiviteten. Til tross for at terskelen for å igangsette en undersøkelse etter ordlyden fremstår som lav, var det en klar forutsetning i forhandlingsprosessen at ikke enhver påvirkning nødvendiggjør en undersøkelse. Det oppstilles videre krav til undersøkelsens omfang, innhold og detaljnivå for at parten skal kunne avklare om den planlagte aktiviteten kan forårsake betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige forandringer i det marine miljøet.

Dersom undersøkelsen viser at det er rimelig grunn til å tro at aktiviteten kan føre til betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige forandringer i det marine miljøet utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal en konsekvensutredning gjennomføres. Terskelen er hentet fra HRK artikkel 206 om vurdering av en virksomhets mulige virkninger, og skal forstås tilsvarende. Artikkelen oppstiller i nr. 2 en ikke-uttømmende liste over faktorer som partene skal vurdere når de avgjør hvorvidt en type aktivitet når opp til terskelverdiene artikkel 30 opererer med.

Artikkel 31 fastsetter de ulike trinnene som statene må sørge for at inngår i konsekvensutredningsprosessen, herunder når i prosessen parten skal sørge for offentliggjøring av informasjon. Artikkelen gir andre parter anledning til å uttrykke sitt syn på de mulige konsekvensene av aktiviteten, på bakgrunn av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelig informasjon, og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn. Dersom en part har tilkjennegitt bekymringer for konsekvensene av den planlagte aktiviteten må den ansvarlige stat ta disse i betraktning, og kan etter dette bestemme om staten ønsker å vurdere saken på nytt. Vitenskapelig og teknisk organ foretar en vurdering og kan gi anbefalinger til den ansvarlige parten, som skal ta slike anbefalinger i betraktning.

Artikkel 32 fastsetter at partene i god tid skal informere offentligheten om planlagte aktiviteter, herunder gjennom mekanismen for informasjonsutveksling. Særlig de potensielt mest berørte statene, herunder tilstøtende kyststater, skal gis anledning til å delta i konsekvensutredningsprosessen. Det skal gjennomføres konsultasjoner som skal være inkluderende og transparente for alle relevante interessenter. Hvem som vil anses som de potensielt mest berørte statene skal identifiseres ved å ta hensyn til aktivitetens art og potensielle effekter, og omfatter stater som med rimelighet kan antas å bli påvirket av aktiviteten, herunder (i) kyststater som utøver suverene rettigheter til å forvalte naturressurser, og (ii) stater som driver menneskelig aktivitet i området hvor aktiviteten er. Artikkelen lister videre opp relevante interessenter i konsultasjonsprosessen. Varsling og konsultasjon etter artikkelen skal være inkluderende og transparent, og særlig målrettet og proaktiv når prosessen berører små utviklingsøystater.

Der parten mottar materielle innspill i konsultasjonsprosessen skal den hensynta slike og besvare dem, eller ta dem til følge. Innspill som gjelder mulige virkninger av aktivitet på områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, skal særlig hensyntas og imøtegås. Alle innspill og svar mottatt i løpet av prosessen skal offentliggjøres.

Der planlagt aktivitet påvirker områder som er helt omgitt av staters nasjonale økonomiske soner, skal ansvarlig part gjennomføre en mer aktiv konsultasjon med kyststatene. Ansvarlig part skal vurdere innspillene mottatt ifm. konsultasjonen og svare på disse.

Artikkel 33 fastslår at partene må sikre at det utarbeides en rapport om konsekvensutredningen, og oppstiller krav til rapportenes innhold og offentliggjøring. Parten skal offentliggjøre et utkast til rapport om konsekvensutredning i løpet av konsultasjonsprosessen. Basert på rapporten kan Vitenskapelig og teknisk organ komme med kommentarer til utkastet, og parten skal ta eventuelle kommentarer i betraktning.

Artikkel 34 fastsetter at det er den parten som har jurisdiksjon eller kontroll over den planlagte aktiviteten, som treffer avgjørelse om aktiviteten kan gjennomføres eller ikke basert på resultatene fra konsekvensutredningsprosessen. I forhandlingene var dette et sentralt krav for flere stater, inklusiv Norge, og avgjørende for at man oppnådde konsensus om del IV. En beslutning om å tillate planlagt aktivitet kan bare tas når ansvarlig stat har gjort alt som med rimelighet kan forventes for å sikre at aktiviteten kan gjennomføres på en måte som forhindrer vesentlige skadevirkninger på det marine miljøet. Tiltak for å begrense eller håndtere virkningene skal også hensyntas. Den ansvarlige staten skal utarbeide et beslutningsdokument som skisserer eventuelle vilkår for godkjenning, og dette dokumentet skal offentliggjøres gjennom mekanismen for informasjonsutveksling.

Artikkel 35 fastslår at partene skal overvåke virkningene av aktivitet den har tillatt eller deltar i, for å avdekke om det er sannsynlig at aktiviteten forurenser eller har skadevirkninger på det marine miljøet.

Artikkel 36 inneholder en plikt for partene til å rapportere om tillatte aktiviteter og resultater fra overvåkningen. Overvåkningsrapporter skal offentliggjøres, og Vitenskapelig og teknisk organ kan vurdere og evaluere rapportene.

Artikkel 37 pålegger ansvarlig part å sørge for at virkningene av aktiviteten som overvåkes blir gjennomgått, og å treffe tiltak der det viser seg at aktiviteten har vesentlige skadevirkninger som enten ikke var forutsatt i konsekvensutredningen eller som oppstår som følge av et brudd på noen av vilkårene som er stilt i godkjenningen av aktiviteten. Parten skal i så tilfelle gjennomgå beslutningen om å tillate aktiviteten, varsle partsmøtet og interessenter. Parten skal også kreve at tiltak for å forebygge, begrense og/eller håndtere virkningene iverksettes eller gjennomføre ethvert nødvendig tiltak og/eller stanse aktiviteten, samt evaluere slike tiltak og handlinger i rett tid. Vitenskapelig og teknisk organ og andre stater kan også varsle den ansvarlige part om bekymringer knyttet til slike virkninger av aktiviteten. Den ansvarlige part skal ta slike bekymringer i betraktning. Artikkelen fastsetter videre at alle stater skal holdes informert om prosessen gjennom mekanismen for informasjonsutveksling og kan konsulteres i overvåknings-, rapporterings, og gjennomgangsprosessen.

Artikkel 38 gir Vitenskapelig og teknisk organ mandat til å utvikle standarder og/eller retningslinjer tilknyttet konsekvensutredninger som kan vurderes og vedtas av partsmøtet.

Artikkel 39 om strategiske konsekvensutredninger pålegger partene, alene eller i samarbeid med andre parter, å vurdere om strategiske konsekvensutredninger skal gjennomføres. Partsmøtet kan gjennomføre en strategisk konsekvensutredning av et område eller en region for å samle den best tilgjengelige informasjonen, vurdere nåværende og fremtidige virkninger og identifisere kunnskapsmangler og forskningsprioriteter.

4.7 Del V: Kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi

Kapittelet om kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi er helt sentralt for å sette utviklingslandene i stand til å gjennomføre avtalen, og i den forlengelse, legge til rette for deres fulle deltakelse. Del V etablerer en komité for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi.

Artikkel 40 beskriver formålene til kapittel V om kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi, særlig til statsparter som er utviklingsland.

Artikkel 41 klargjør at partene skal samarbeide for å nå formålene til avtalen gjennom kapasitetsbygging og teknologioverføring. Samarbeidet skal foregå på alle nivåer og i alle former, herunder gjennom partnerskap med relevante interessenter som privat sektor, sivilsamfunn, urfolk og lokalsamfunn samt gjennom styrket samarbeid og samordning mellom relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante organer.

Artikkel 42 angir nærmere regler for kapasitetsbygging og teknologioverføring. Den skal, basert på giverlandets kapasitet, være landdrevet, basert på åpenhet, effektivitet og bygge på eksisterende programmer samt tidligere læring. Med referanse til «kapasitet» avgrenses giverlandets ansvar. Kapasitetsbygging og teknologioverføring skal ta hensyn til utviklingslandenes behov og prioriteringer, og særlig til de spesielle forhold som gjør seg gjeldende i små øystater som har status som utviklingsland og de minst utviklede land.

Artikkel 43 inneholder andre nærmere regler for overføring av marin teknologi. Teknologioverføring under avtalen skal være basert på rettferdighet og på gunstigst mulige vilkår, og skje i samsvar med avtalte betingelser. Partene skal fremme bruken av og oppmuntre til økonomiske og juridiske vilkår for overføring av marin teknologi til partsstater som er utviklingsland, herunder i form av insentiver til foretak og institusjoner.

Artikkel 44 og anneks II lister opp de ulike typer kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi som støtter formålene i artikkel 40.

Artikkel 45 gir kompetanse til komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi, som er underlagt partsmøtet, til overvåking og gjennomgang av kapasitetsbygging og teknologioverføring gjennomført under dette kapitlet. Rapporteringskrav pålegges partene, men med lempeligere krav for utviklingsland.

Artikkel 46 etablerer komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi og inneholder nærmere regler for sammensetning av denne. Komiteen skal komme med rapporter og anbefalinger til partsmøtet.

4.8 Del VI: Institusjonelle ordninger

Artikkel 47 etablerer partsmøtet under avtalen. Det første partsmøtet skal finne sted senest ett år etter avtalens ikrafttredelse. Deretter skal møter finne sted med de mellomrom partsmøtet bestemmer. Partsmøtet kan møtes enten der Sekretariatet har sitt sete eller ved FNs hovedkvarter. Det første partsmøtet skal ved konsensus bl.a. vedta prosedyreregler og finansielle regler. Partsmøtet skal gjøre alle anstrengelser for å treffe vedtak og anbefalinger ved konsensus. Der konsensus er uttømt og det ikke er fastlagt andre avstemningsregler i avtalen, skal beslutninger og anbefalinger om substans vedtas ved to tredjedels flertall og prosedyrespørsmål avgjøres ved alminnelig flertall. Bestemmelsen inneholder også en nærmere opplisting av partsmøtets oppgaver, som bl.a. består av å treffe beslutninger og anbefalinger knyttet til gjennomføringen av avtalen, gjennomgå og legge til rette for informasjonsutveksling mellom partene angående gjennomføringen av avtalen, fremme, bl.a. ved å etablere passende prosesser, samarbeid og samordning med og mellom relevante organer, etablere de nødvendige underliggende organene for å støtte gjennomføring av avtalen og vedta budsjett.

Artikkel 48 omhandler transparens. Partsmøtet skal fremme transparens i beslutningsprosessene og andre aktiviteter som foregår i henhold til avtalen. Alle partsmøter og møter i dets underliggende organer skal i utgangspunktet være åpne for observatører som deltar i samsvar med prosedyrereglene. Partsmøtet skal offentliggjøre og vedlikeholde et offentlig register over sine beslutninger.

Artikkel 49 etablerer Vitenskapelig og teknisk organ og angir nærmere regler for dets sammensetning. Organet kan trekke veksler på råd som kommer fra andre relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante organer. Organet skal gi vitenskapelige og tekniske råd til partsmøtet.

Artikkel 50 fastsetter at det etableres et eget sekretariat. Partsmøtet skal på sitt første møte treffe beslutning om sekretariatets hovedsete. FNs havrettssekretariat, DOALOS, fungerer som midlertidig sekretariat. Sekretariatet skal bl.a. gi administrativ og logistisk støtte til partsmøtet og dets underliggende organer, avholde partsmøter, oversende informasjon om gjennomføringen av avtalen, publisere partsmøtets beslutninger, tilrettelegge for samarbeid og samordning med sekretariatene i andre relevante internasjonale organer og utarbeide rapporter.

Artikkel 51 etablerer en mekanisme for informasjonsutveksling som primært skal bestå av en fritt tilgjengelig plattform. Denne skal gi partene tilgang til, gi og utbre informasjon om aktiviteter som foregår i henhold til avtalen, inneholde lenker til informasjon under andre relevante databaser og lignende, bidra til transparens og tilrettelegge for samarbeid.

4.9 Del VII: Finansielle ressurser og finansieringsmekanisme

Artikkel 52 regulerer finansiering. Institusjonene etablert under avtalen skal finansieres gjennom faste pliktige bidrag fra partene. Det etableres en finansieringsmekanisme som skal bistå utviklingsland i å gjennomføre avtalen. Mekanismen består av a) et frivillig fond etablert av partsmøtet, som skal legge til rette for at representanter for utviklingsland kan delta på møtene i organene som opprettes i henhold til avtalen, b) et spesialfond som skal finansieres gjennom årlige pliktige bidrag fra utviklede land (beløpet vil tilsvare 50 prosent av landets generelle pliktige bidrag), inntil det er tatt en beslutning på partsmøtet om økonomiske bidrag fra utnyttelsen av marine genetiske ressurser, og ytterligere bidrag fra parter og private aktører og c) Det globale miljøfondet (the Global Environmental Facility (GEF)). Finansieringsmekanismen er underlagt partsmøtet. Bestemmelsen inneholder også en nærmere regulering av hvordan midlene fra spesialfondet skal fordeles. Det etableres en finanskomité som skal rapportere og komme med anbefalinger til partsmøtet.

4.10 Del VIII: Gjennomføring og etterlevelse

Artikkel 53 forplikter partene til å treffe de nødvendige tiltak for å sikre gjennomføring av avtalen.

Artikkel 54 fastsetter at hver part skal overvåke gjennomføring av forpliktelsene etter avtalen og rapportere til partsmøtet om tiltak den har iverksatt for å gjennomføre avtalen.

Artikkel 55 etablerer en gjennomførings- og etterlevelseskomité som skal lette og vurdere gjennomføring av avtalen. Komiteen skal være tilretteleggende og fungere på en måte som er transparent, ikke-konfronterende og ikke-straffende. Komiteen skal rapportere og gi anbefalinger til partsmøtet.

4.11 Del IX: Tvisteløsning

Artikkel 56 fastsetter at partene skal samarbeide for å forebygge tvister.

Artikkel 57 inneholder en forpliktelse til å løse tvister med fredelige midler.

Artikkel 58 gjør det klart at partene til enhver tid står fritt til selv å enes om å løse en tvist om tolkningen og anvendelsen av avtalen med ethvert fredelig middel som de velger.

Artikkel 59 inneholder særskilte regler for tvister av teknisk art. Partene kan i slike tilfeller henvise tvisten til et ad-hoc ekspertpanel som de oppretter.

Artikkel 60 fastslår at tvister som gjelder tolkningen eller anvendelsen av avtalen skal løses i samsvar med bestemmelsene om tvisteløsning i HRK del XV. For parter til FNs havrettskonvensjon, gjelder i utgangspunktet samme valg av behandlingsmåte for tvister som under HRK. Enhver erklæring om tvisteløsning gitt av en part som også er part i HRK, skal gjelde for tvisteløsning etter denne avtalen, med mindre vedkommende part idet den undertegner, ratifiserer, godkjenner, godtar eller tiltrer avtalen, eller når som helst senere, har erklært noe annet. Ved ratifikasjon av havrettskonvensjonen avga Norge en erklæring om at Norge valgte Den internasjonale domstol (ICJ) som tvisteløsningsorgan jf. HRK art 287.

Bestemmelsen inneholder en nærmere regulering av hvordan parter til avtalen, som ikke er parter til HRK, velger behandlingsmåte for tvisteløsning og avgir erklæringer om unntak fra obligatorisk tvisteløsning. Bestemmelsen inneholder enkelte unntak bl.a. fremgår det av artikkel 60 nr. 8 at bestemmelsene i artikkelen ikke skal berøre prosedyrene om tvisteløsning som partene har blitt enige om som deltakere i et relevant organ angående tolkningen eller anvendelsen av slike instrumenter og rammeverk. Dette er en nærmere operasjonalisering av artikkel 5 om at avtalen ikke skal undergrave relevante organer.

Artikkel 60 nr. 9 og 10 klargjør at avtalen ikke kan tolkes som en overdragelse til en domstol eller tribunal av jurisdiksjon over noen tvist som angår hvorvidt et område rettslig sett ligger innenfor nasjonal jurisdiksjon. Avtalen skal ikke danne grunnlag for å fremsette eller avvise noe krav på suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon over land eller maritime områder, jf. Artikkel 6 i avtalen.

Artikkel 61 pålegger partene en plikt til å bestrebe seg på å inngå midlertidige ordninger av praktisk art i påvente av endelig tvisteløsning.

4.12 Del X: Ikke-parter til denne avtale

Artikkel 62 innebærer en plikt for partene til å oppfordre ikke-parter til avtalen til å bli part og til å vedta lover og forskrifter i tråd med bestemmelsene i avtalen.

4.13 Del XI: God tro og rettighetsmisbruk

Artikkel 63 fastslår at partene i god tro skal oppfylle forpliktelsene de har påtatt seg i avtalen og utøve rettighetene som anerkjennes i den på en måte som ikke utgjør rettighetsmisbruk.

4.14 Del XII: Sluttbestemmelser

Artikkel 64 gjelder retten til å stemme. Hovedregelen er at hver part har én stemme. En regional organisasjon for økonomisk integrasjon som er part i avtalen, skal i saker under dens kompetanse, utøve stemmerett lik det antall medlemsstater som er part i avtalen. En slik organisasjon skal ikke utøve stemmerett dersom noen av dens medlemsstater utøver sin stemmerett, og motsatt.

Artikkel 65 fastsetter at avtalen åpnes for undertegning av alle stater og regionale organisasjoner for økonomisk integrasjon fra 20. september 2023, og forblir åpen for undertegning ved FNs hovedkvarter i New York til 20. september 2025.

Artikkel 66 sier at avtalen er gjenstand for ratifikasjon, godkjenning, godtakelse eller tiltredelse av stater og regionale organisasjoner for økonomisk integrasjon. Avtalen er åpen for tiltredelse fra dagen etter den lukkes for undertegning. Ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses- og tiltredelsesdokumenter skal deponeres hos FNs generalsekretær.

Artikkel 67 er en særbestemmelse relatert til kompetansedelingen mellom regionale organisasjoner for økonomisk integrasjon og deres medlemsstater med hensyn til de saker som reguleres av avtalen. Ved tiltredelse skal den regionale organisasjonen for økonomisk integrasjon erklære rekkevidden av sin kompetanse i forhold som omfattes av avtalen.

Artikkel 68 fastslår at avtalen trer i kraft 120 dager etter at det sekstiende ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses-, eller tiltredelsesdokumentet er deponert. For stater eller regionale organisasjoner som slutter seg til etter dette tidspunkt, skal den tre i kraft på den trettiende dagen etter deponering av dokumentet.

Artikkel 69 klargjør at en stat eller regional organisasjon for økonomisk integrasjon kan avgi erklæring om midlertidig anvendelse av avtalen når den undertegner eller deponerer sitt ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses- eller tiltredelsesdokument.

Artikkel 70 fastslår at det ikke kan tas forbehold til eller gjøres unntak fra avtalen, med mindre det uttrykkelig tillates i andre artikler i avtalen.

Artikkel 71 regulerer erklæringer og uttalelser. Det er forutsatt at slike erklæringer eller uttalelser ikke har til hensikt å utelukke eller endre den rettslige virkningen av bestemmelsene i avtalen slik de gjelder for vedkommende stat eller regionale organisasjon for økonomisk integrasjon.

Artikkel 72 regulerer endring av avtalen. Endringer skal vedtas på partsmøtet og er gjenstand for partenes ratifikasjon, godkjenning eller godtakelse. Endringer skal tre i kraft på den trettiende dagen etter at to tredjedeler av antall parter i konvensjon på tidspunktet da endringen ble vedtatt, har deponert sitt ratifikasjons-, godkjennings- eller godtakelsesdokument.

Artikkel 73 inneholder oppsigelsesbestemmelsen. En part kan skriftlig overfor FNs generalsekretær si opp avtalen. Oppsigelsen får virkning ett år etter datoen da underretningen er mottatt, med mindre denne angir en senere dato.

Artikkel 74 gjør det klart at vedleggene utgjør en integrert del av avtalen. Avtalens vedlegg I fastsetter indikative kriterier for identifikasjon av områder, og vedlegg II angir en ikke-uttømmende liste av typer kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi. Hvis ikke annet uttrykkelig er sagt, omfatter en henvisning til avtalen eller én av dens deler samtidig en henvisning til relevante vedlegg.

5 Høringen

Avtalen ble 1. november 2024 sendt på høring med frist 6. januar 2025. Høringen gjaldt spørsmålet om samtykke til ratifikasjon av avtalen. Klima- og miljødepartementet sendte samtidig forslag til lov om bevaring og bærekraftig bruk av marint naturmangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon på høring. Høringsdokumentet ble i tillegg lagt ut på Utenriksdepartementets hjemmeside, med en generell invitasjon til å komme med uttalelser. Alle mottatte høringssvar er tilgjengeliggjort samme sted.

Høringsdokumentet ble sendt til følgende institusjoner:

Departementene

Statsministerens kontor

Artsdatabanken

Bioteknologirådet

Datatilsynet

Direktoratet for mineralforvaltning

Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap

Direktoratet for økonomistyring

Fiskeridirektoratet

Folkehelseinstituttet

Forsvaret

Forsvarets forskningsinstitutt

Havforskningsinstituttet/Marbank

Havindustritilsynet

Hovedredningssentralen

Innovasjon Norge

Justervesenet

Kystvakten

Kystverket

Luftfartstilsynet

Mattilsynet

Miljødirektoratet

Nasjonal kommunikasjonsmyndighet

Nasjonal sikkerhetsmyndighet

Norad – direktoratet for utviklingssamarbeid

Norges forskningsråd

Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE)

Norsk institutt for bioøkonomi

Norsk institutt for vannforskning

Norsk Polarinstitutt

Norsk Romsenter (NRS)

Norsk Utenrikspolitisk Institutt (NUPI)

Regjeringsadvokaten

Riksadvokaten

Sjøfartsdirektoratet

Sokkeldirektoratet

Statens Kartverk

Statistisk sentralbyrå

Statsadvokatembetene

Sysselmannen på Svalbard

Vitenskapskomiteen for mattrygghet (VKM)

Høyesterett

Lagmannsrettene

Akvaplan- Niva AS

Bjerknessenteret for klimaforskning

Cicero senter for klimaforskning

Forskningsstiftelsen Fafo

Frithjof Nansens Institutt

Handelshøyskolen BI

Høgskolen i Molde

Høyskolen i Innlandet

Nord Universitetet

Norges arktiske universitet

Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU)

Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet – NTNU

Norges veterinærhøgskole

OsloMet

PRIO – Institutt for fredsforskning

Universitetet i Agder

Universitetet i Bergen

Universitetet i Oslo

Universitetet i Stavanger

Universitetet i Sørøst-Norge

Norges institusjon for menneskerettigheter

Sametinget

Arktisk råd

Advokatforeningen

Akademikerne

Bellona

Fellesforbundet

Fiskebåt

Fornybar Norge

Forum for utvikling og miljø (ForUM)

Fremtiden i våre hender

Greenpeace Norge

Kommunesektorens organisasjon

Kystrederiene

Landsorganisasjonen

Maritimt forum

Miljøstiftelsen ZERO

Natur og ungdom

Naturvernforbundet

Norges Fiskarlag

Norges kystfiskarlag

Norges miljøvernforbund

Norsk industri

Norsk losforbund

Norsk sjømannsforbund

Norsk sjøoffiserforbund

Norsk skipsmeglerforbund

Norske havner

Næringslivets Hovedorganisasjon

Offshore Norge

Rederiforbundet

Råfisklaget

Sabima

Sjømat Norge

Sjømatbedriftene

Svalbards miljøvernfond

WWF – Verdens naturfond

Yrkesorganisasjonenes sentralforbund, YS

Aker-BP

Det Norske Veritas

Equinor

GCE Ocean Technology

NAMMCO

NCE Blue Legasea

Norsk Hydro ASA

Odfjell Oceanwind

Rev Ocean

Departementet mottok innspill fra følgende høringsinstanser:

Forsvaret

Forum for utvikling og miljø (ForUM)

Greenpeace

Havforskningsinstituttet

LO Norge

Miljødirektoratet

Naturvernforbundet

Norges Rederiforbund

Sjøfartsdirektoratet

Følgende høringsinstanser har uttalt at de ikke har merknader:

Borgarting lagmannsrett

Fiskeridirektoratet

Forsvarsdepartementet

Justis- og beredskapsdepartementet

Kystverket

Norges vassdrags- og energidirektorat

Sokkeldirektoratet

Statistisk sentralbyrå (SSB)

Veterinærinstituttet

I tillegg til innspill fra høringsinstansene, har departementet i den åpne høringsrunden mottatt innspill fra følgende institusjoner:

Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet

Handelskampanjen

Kartverket

NOAH

Høringsinstansene har ikke hatt innvendinger til ratifikasjon av avtalen. For momenter i høringsinnspillene som ikke direkte angår spørsmålet om ratifikasjon av avtalen, vises det til Klima- og miljødepartementets proposisjon til Stortinget med forslag til lov om bevaring og bærekraftig bruk av marint naturmangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Flere aktører, herunder Forum for utvikling og miljø, Greenpeace og Naturvernforbundet, har pekt på avtalens betydning for fremtidig havforvaltning, og kommet med anbefalinger til Norges oppfølgning av avtalen og den bredere norske havpolitikken. Andre høringsinnspill, herunder fra Rederiforbundet, har pekt på behovet for at Norge gjennom vår havpolitikk fremmer en lojal tolkning av avtalens ordlyd og formål, især hva gjelder kompetanseforhold opp mot eksisterende organer. Da ingen av de mottatte høringsinnspillene direkte angår spørsmålet om ratifikasjon av avtalen behandles de ikke nærmere i denne proposisjonen.

6 Gjennomføring av avtalen i norsk rett

Gjennomføring av avtalen nødvendiggjør både en ny gjennomføringslov, så vel som lov- og forskriftsendringer.

Klima- og miljødepartementet fremmer forslag for Stortinget om gjennomføring av nødvendige lovendringer. Det vises her til Klima- og miljødepartementets proposisjon til Stortinget med forslag til lov om bevaring og bærekraftig bruk av marint naturmangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon og forslag til mindre endringer i lov 27. juni 2008 nr. 71 om planlegging og byggesaksbehandling (plan- og bygningsloven).

Lovproposisjonen inneholder forslag til ny gjennomføringslov samt andre lovendringer for å gjennomføre Avtale under De forente nasjoners havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon av 19. juni 2023. Lovforslaget innebærer gjennomføring av bestemmelser i Avtalens del II om marine genetiske ressurser, herunder rett og rimelig fordeling av fordeler, del III om tiltak i form av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, og del IV om konsekvensutredninger. I lovforslaget foreslår Klima- og miljødepartementet hovedsakelig å lovfeste de bestemmelsene i Avtalen som det er nødvendig å forankre i norsk lov for å ivareta legalitetsprinsippet. Det vil si at det primært er de bestemmelser som påvirker rettsstillingen til private aktører som foreslås lovfestet. Klima- og miljødepartementet foreslår i tillegg å lovfeste enkelte avtalebestemmelser som det ikke anses påkrevd å lovfeste, men der dette vurderes som hensiktsmessig for sammenhengen i reguleringen.

Avtalens artikkel 28 nr. 2 stiller krav om konsekvensutredning av aktiviteter i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, dersom aktiviteten kan forårsake betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige forandringer i det marine miljøet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Etter avtalen kan staten velge om konsekvensutredninger av aktiviteter som gjennomføres i marine områder innenfor nasjonal jurisdiksjon skal følge Avtalens system eller nasjonale regler. Klima- og miljødepartementet foreslår at aktiviteter som skjer i marine områder innenfor nasjonal jurisdiksjon skal behandles etter nasjonalt konsekvensutredningsregelverk, der slikt regelverk finnes. For tilfeller der nasjonale regler følges, stiller Avtalens artikkel 28 nr. 2 enkelte prosessuelle krav. Disse foreslås gjennomført gjennom mindre endringer i plan- og bygningsloven, forskrift om konsekvensutredninger, petroleumsforskriften, CO₂-lagringsforskriften, havenergilovforskrifta og i kommende forskrift under havbunnsmineralloven. Nødvendige forskriftsendringer vil fastsettes av de enkelte fagdepartementene.

7 Økonomiske og administrative konsekvenser

Etter Avtalen skal partene betale et årlig pliktig bidrag, bl.a. for drift av institusjonene som etableres gjennom avtalen (sekretariatet, partsmøtet, et vitenskapelig og teknisk organ og mekanismen for informasjonsdeling). Avtalen etablerer et partsmøte. Det første partsmøtet skal finne sted senest ett år etter avtalens ikrafttredelse. Det første partsmøtet skal ved enstemmighet bl.a. vedta prosedyreregler og finansielle regler. Avtalen etablerer et Vitenskapelig og teknisk organ, som skal gi vitenskapelige og tekniske råd til partsmøtet. Avtalen etablerer et eget sekretariat. Partsmøtet skal på sitt første møte treffe beslutning om sekretariatets hovedsete. FNs havrettssekretariat DOALOS, fungerer som midlertidig sekretariat. Avtalen etablerer også en mekanisme for informasjonsutveksling som primært skal bestå av en fritt tilgjengelig plattform som bl.a. skal sette partene i stand til å få tilgang til, gi og dele informasjon knyttet til aktiviteter som foregår i henhold til avtalen.

En finanseringsmekanisme skal bistå utviklingsland i å gjennomføre avtalen, og denne består bl.a. av et frivillig fond for kapasitetsbygging og et spesialfond som skal finansieres gjennom årlige pliktige bidrag fra utviklede land. Som part til avtalen vil Norge måtte betale sin del av de pliktige bidragene til institusjonene som etableres (generelt pliktig bidrag). I tillegg må Norge betale et bidrag til spesialfondet, tilsvarende 50 prosent av Norges generelle pliktige bidrag. Størrelsen på Norges generelle pliktige bidrag er på nåværende tidspunkt usikkert fordi det økonomiske rammeverket for avtalen først vil avklares på det første partsmøtet. Oppnår avtalen universell oppslutning er det grunn til å forvente at bidragene vil bli fordelt i tråd med FNs bidragsskala. Til sammenligning beløper Norges årlige pliktige bidrag til ISA seg til ca. 800 000 kroner. Det forventes at det generelle pliktige bidraget til denne avtalen blir noe høyere. Kostnadene knyttet til avtalen vil bli dekket innenfor gjeldende budsjett. Kostnadene til kapasitetsbygging og til spesialfondet antas å være ODA-godkjente midler (Offisiell utviklingsbistand (ODA) i henhold til OECDs utviklingskomités (DAC) regelverk) som vil dekkes over bistandsbudsjettet.

Det følger av avtalen at pliktig bidrag til spesialfondet skal betales inntil partsmøtet treffer en beslutning om å etablere nærmere regler for pengemessig fordeling av fordeler fra utnyttelse av marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon. Partsmøtet er gitt kompetanse til å etablere nærmere regler for pengemessig fordeling av fordeler fra marine genetiske ressurser og for digital sekvensinformasjon (ved kvalifisert flertallsvedtak), som bl.a. kan omfatte milepælsbetalinger og betalinger eller bidrag knyttet til kommersialisering av produkter, herunder betaling av en prosentandel av inntekten fra salg av produkter. Dette vil kunne innebære behov for ytterligere lov- og forskriftsendringer i norsk rett.

I henhold til avtalen kan en avtalepart, når partsmøtet vedtar de nærmere reglene for pengemessig fordeling av fordeler fra marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon, avgi en erklæring som fastslår at disse nærmere rammene først får virkning for denne parten etter et tidsrom på inntil fire år for å gi tid til nødvendig gjennomføring. En part som avgir en slik erklæring, skal fortsette betalingen til spesialfondet inntil de nye rammene trer i kraft. Dette kan eventuelt være aktuelt for Norge dersom det er behov for ytterligere lov- og forskriftsendringer som krever Stortingets samtykke.

Ratifikasjon av avtalen antas ikke å ha ytterligere økonomiske konsekvenser. Det antas videre at ratifikasjon ikke vil ha administrative konsekvenser som ikke kan løses innenfor de ressursrammene som foreligger.

8 Departementets vurderinger

8.1 Viktige norske hensyn

Norge har en overordnet utenrikspolitisk interesse i å bevare og styrke den internasjonale rettsordenen. Dette gjelder ikke minst på det havrettslige området, fordi Norge har særlige interesser knyttet til vår rolle som kyststat, skipsfartsnasjon, og som ansvarlig forvalter av store ressurser i havområdene og på kontinentalsokkelen under norsk jurisdiksjon.

Dagens havrettsarkitektur, med en kombinasjon av globale og regionale avtaler som alle er forankret i havrettskonvensjonen, ivaretar Norges interesser. Å styrke de folkerettslige rammene for beskyttelsen av havet basert på helhetlig og kunnskapsbasert havforvaltning er en viktig videreutvikling. Fra norsk side har det vært særlig viktig at den nye avtalen skulle finne sin plass innenfor det eksisterende havrettsregimet og styrke havrettens regionale og sektorielle tilnærming til havforvaltning. Norge har derfor arbeidet for at avtalen skal angi globale prinsipper og målsetninger som skal iverksettes regionalt og sektorielt. Denne tilnærmingen har vært hensiktsmessig og effektiv ettersom nødvendig kunnskap, erfaring og virkemidler for å oppnå felles mål i mange tilfeller allerede er på plass i eksisterende regionale og sektorielle strukturer.

Samtidig er det slik at systemet med sektoriell forvaltning av ressurser og aktiviteter ikke alltid oppmuntrer til helhetlig og økosystembasert forvaltning som ser ulike problemer og påvirkning i sammenheng. Norge arbeidet for en avtale og en organisasjonsform som fremmer helhetlig havforvaltning gjennom å være en arena for utveksling av informasjon, samarbeid og styrket ansvarlighet mellom land og organer. I motsetning til de norske nærområdene, som er underlagt et omfattende regelverk, er det ikke alle regioner/sektorer som er dekket av effektive regionale organer. For Norge har det derfor vært viktig at avtalen har et globalt organ som kan treffe vedtak der kompetente organer ikke eksisterer, og som kan sikre effektiv havmiljøforvaltning også for disse områdene.

Det er videre helt sentralt å opprettholde den brede globale oppslutningen om det havrettslige systemet. Det har derfor vært en klar prioritet for Norge gjennom forhandlingene å arbeide for løsninger som også tjener utviklingslandenes interesser. Gjennom prosessen som ledet frem til forhandlingene og vedtagelsen av avtalen, finansierte og arrangerte Norge, i samarbeid med International Union for Conservation of Nature og flere utviklingsland, en lang rekke tiltak som skulle gjøre det mulig for utviklingsland å identifisere og utvikle egne interesser og posisjoner.

Norge deltok aktivt i forhandlingene for å finne løsninger som ivaretok disse overordnede hensynene og som samtidig sikret størst mulig oppslutning. Fra norsk side så man det som særlig viktig at avtalen:

Styrket og konkretiserte havrettens regler for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold.

Utgjorde en integrert del av det etablerte havrettsregimet, dvs. under havrettskonvensjonen og var komplementær til eksisterende avtaler som UNFSA, relevante IMO-instrumenter og regionale havavtaler.

Videreførte og bevarte havrettskonvensjonens balanse mellom ulike hensyn, herunder balansen mellom bevaring og bærekraftig bruk, og interessebalansen mellom kyststater og andre stater. Dette for å sikre at havområdene fortsatt kan utnyttes i tråd med vitenskapsbasert miljøforvaltning, og at kyststatens rettigheter i soner og på sokkel ivaretas.

Ivaretok Norges interesser som kyststat i alle våre havområder

Bygget på og styrket den regionale tilnærmingen til havforvaltning.

Var i harmoni med eksisterende avtaler for bevaring og bærekraftig bruk av havet og respekterte eksisterende mandater og organer.

Fremmet mer helhetlig havforvaltning og var et insentiv for tettere samarbeid og informasjonsutveksling mellom eksisterende og fremtidige sektormekanismer og regionale mekanismer.

Regulerte effektivt samarbeid om bruk av konsekvensutredninger og områdebaserte forvaltningstiltak i internasjonale områder.

Etablerte et partsmøte med en selvstendig rolle der det ikke finnes kompetente mekanismer, og en utfyllende rolle der slike finnes.

Etablerte et funksjonelt og rettferdig regime for genressurser utenfor nasjonal jurisdiksjon, som ikke hindret eller begrenset forskning på og bærekraftig utnyttelse av ressursene.

Etablerte et funksjonelt og rettferdig regime for fordeling av fordeler fra utnyttelse av marine genetiske ressurser, med vekt på deling av informasjon, prøver, forskningskapasitet osv.

Fremmet forskning og datautveksling.

Fremmet effektiv overføring av kompetanse og teknologi til utviklingsland.

Inneholdt hensiktsmessige regler om konsekvensutredninger med vekt på flaggstatens ansvar og beslutningsmyndighet for egen aktivitet.

Etablerte et sekretariat og en vitenskapskomité, og hensiktsmessige underkomitéer, men uten en for omfattende og dyr administrativ organisering.

8.2 Forhandlingsresultatet

Avtalen er i all hovedsak i tråd med norske havinteresser. Alle elementer som man fra norsk side anså som de viktigste under forhandlingene, er gjenspeilet på en god måte i avtaleteksten.

Resultatet er en balansert avtale vedtatt ved konsensus. Avtalen var i mars 2025 undertegnet av 112 stater og ratifisert/tiltrådt av 20 stater. Også land som ikke har ratifisert havrettskonvensjonen, herunder USA, har undertegnet avtalen. Det er ventet at en rekke land vil ha ratifisert avtalen innen FNs havkonferanse sommeren 2025, og målsetningen er at den etter hvert skal få universell oppslutning.

Avtalen bidrar til å styrke havretten og arbeidet med helhetlig og vitenskapsbasert havforvaltning i havområder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Avtalen ble til basert på en kollektiv erkjennelse av at menneskeskapte klimaendringer og andre drivere har negative virkninger på det marine miljøet i havet, og at teknologisk utvikling har muliggjort en mer intensiv bruk av havets ressurser. Klimaendringer vil også åpne for bruk og belastning av havområder som tidligere har vært utilgjengelige. Samlet har dette skapt et behov for tydeligere rettslige virkemidler for å avbøte det økende presset på havet. Avtalen svarer på dette ved å etablere klare og bindende traktatregler som alle parter må forholde seg til, herunder muligheten for å etablere områdebaserte forvaltningsverktøy på det åpne hav og en tydeligere forpliktelse til å konsekvensutrede planlagt aktivitet.

Integriteten til det eksisterende havrettsregimet er ivaretatt. Avtalen lar seg godt innpasse i den overordnede havrettslige arkitekturen. Den legger opp til tettere samarbeid for et sunnere hav på tvers av sektorer, blant annet ved at den etablerer en forpliktelse for partene til å samarbeide, herunder til å fremme samarbeid om å nå målene i avtalen også i andre globale, regionale og sektorielle organer. Avtalen skal legge til rette for verdiskaping, gjennom bærekraftig bruk av havet, samtidig som den skal bidra til økt samarbeid mellom relevante organer og en styrket miljøforvaltning. Samlet er dette gunstig for de brede norske havinteressene.

Avtalen skal tolkes i tråd med havrettskonvensjonen, og skal ikke berøre staters rettigheter, jurisdiksjon og plikter etter konvensjonen, herunder relatert til økonomisk sone og kontinentalsokkelen både innenfor og utenfor 200 nautiske mil fra grunnlinjene. Avtalen får derfor ingen negative konsekvenser for de rettigheter, friheter og den jurisdiksjon i havområder og på sokkelen som Norge er sikret gjennom havrettskonvensjonen.

Videre skal avtalen fortolkes på en måte som ikke undergraver relevante organer. Avtalen er klar på at eksisterende institusjoner og deres mandater skal respekteres. Avtalen må brukes aktivt i tråd med disse premisser for å sikre at man oppnår den riktige balansen mellom global forvaltning på den ene siden, og den regionale og sektorielle tilnærmingen til havforvaltning på den andre.

Avtalen blir gjennom del III et viktig verktøy for å opprette områdebaserte forvaltningsverktøy på global basis, herunder marine verneområder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Dette er en nyvinning som vil være særlig viktig for områder/sektorer som ikke allerede er dekket av regionale organers kompetanse til å etablere slike tiltak. Avtalen vil på denne måten kunne bidra til å nå det globale målet i naturavtalen om å bevare 30 prosent av havet. Samarbeidsforpliktelsen avtalen etablerer mellom avtalens organer og eksisterende sektorielle/regionale organer blir vesentlig for å tilrettelegge for en mer helhetlig havmiljøforvaltning og økt ansvarlighet. For norske interesser vil vedtak om områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, og reguleringer av konsekvensutredninger i sektorielle og/eller regionale organer hvor Norge deltar, fortsatt være viktig. I våre nærområder foreligger det allerede kompetanse til å treffe tiltak både for å begrense næringsvirksomhet og mer generell miljøbeskyttelse og et heldekkende samarbeid.

Områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, kan etter avtalen opprettes ved flertallsvedtak, se omtale av artikkel 23 i 4.5. Som kyststat må Norge være forberedt på at det kan komme slike forslag for våre nærområder utenfor nasjonal jurisdiksjon, som kan ha til hensikt å begrense økonomisk aktivitet. Slike tiltak kan for eksempel tenkes å sette vilkår eller rammer for aktivitet i vannsøylen over norsk kontinentalsokkel utenfor 200 nautiske mil (eksempelvis i Smutthullet og Smutthavet). Som kyststat vil Norge ha en utvidet konsultasjonsrett for forslag som gjelder lommer av åpent hav som vår økonomiske sone grenser til. Videre må kompetansefordelingen opp mot relevante organer avklares konkret. I tilfeller der en stat ikke er enig i et konkret virkemiddel som foreslås, har avtalen også en sikkerhetsventil i form av en «reservasjonsrett» etter strenge vilkår, se omtale av artikkel 23 i 4.5. Det innebærer at staten selv kan bestemme at tiltaket, hvis det blir vedtatt, ikke gjelder for den. Det er således mulig å unngå rettsvirkningene av et tiltak som man ikke er enige i.

Avtalen sikrer gjennom det nye globale rammeverket for konsekvensutredninger at staters aktiviteter på det åpne hav nå må konsekvensutredes, dersom de antas å kunne forårsake betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige endringer i det marine miljøet. Når det gjelder konsekvensutredninger for aktivitet som foregår i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, vil slik aktivitet i våre nærområder i stor grad allerede være dekket av eksisterende organer, og reglene i disse vil fortsatt være førende. Avtalen vil her ha en supplerende rolle, og bidra til økt åpenhet, samarbeid og ansvarlighet. For områder uten eksisterende organer vil man måtte følge avtalens system og prosesser – avtalen etablerer slik et nytt minstemål for hva slags kunnskap man må ha om virkningene av en planlagt aktivitet før man setter i gang. Dette er en nyvinning.

Avtalens regler om konsekvensutredning av aktivitet som foregår i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, innebærer at det stilles enkelte ytterligere krav til den nasjonale prosessen. Selv om kriteriene for hva slags aktivitet i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon som skal konsekvensutredes vil være tilnærmet uendret, gir avtalen andre parter, interessenter og partsmøtet en adgang til å ytre seg om relevante planer og prosjekter, se 4.6. Eksempelvis ligger åpningsområdet for mineralvirksomhet på norsk kontinentalsokkel (Åpning av område på norsk kontinentalsokkel for mineralvirksomhet – regjeringen.no) delvis under vannsøyle som er åpent hav (Smutthavet). Dette berører imidlertid ikke norske myndigheters suverene rettigheter og beslutningsmyndighet når det gjelder hvorvidt den planlagte aktiviteten skal iverksettes.

Avtalen ivaretar kyststatens rettigheter i viktige sammenhenger som er sentrale for Norge. Kyststaters konsultasjonsrett i forbindelse med etableringen av områdebaserte forvaltningsverktøy er ett eksempel. Kyststaten har også en utvidet rett til å bli konsultert hvis andre stater har planer om aktiviteter i havområder utenfor våre jurisdiksjonsområder som kan påvirke Norges utøvelse av våre rettigheter etter havrettskonvensjonen. Der et foreslått tiltak etter del III eller en foreslått aktivitet etter del IV påvirker områder som er fullstendig omgitt av staters eksklusive økonomiske sone, skal forslagsstiller gjennomføre en mer aktiv konsultasjon med kyststatene. For Norge vil dette særlig gjelde tiltak eller aktivitet i Smutthavet og Smutthullet.

Avtalens regulering av marine genetiske ressurser vil bidra til et rettferdig system for fordeling av fordeler, samtidig som den ikke er til hinder for forskning og utvikling. Notifikasjonssystemet avtalen oppretter, så vel som forpliktelsen til å legge innsamlet genetisk materiale inn i offentlige samlinger og databaser, blir særlig viktig for å sikre at alle stater kan nyttiggjøre seg av informasjonen, se nærmere omtale i 4.4. Det er et mål at pengemessige fordeler, for eksempel inntekter fra salg av farmasøytiske produkter, skal deles og brukes til bevaring og bærekraftig bruk av naturmangfold utenfor nasjonal jurisdiksjon. I påvente av etableringen av et permanent fordelingssystem skal alle parter holde oversikt over utnyttelsen av genetisk materiale og digital sekvensinformasjon fra områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, herunder publikasjoner og patenter. Videre er opprettelsen av spesialfondet, som skal finansieres gjennom pliktige bidrag fra utviklede land, et viktig kompromiss i tråd med norske prioriteringer. Da det p.t. ikke er pengemessige fordeler å dele fra slik aktivitet, og det faktum at et fordelingssystem må sees i sammenheng med systemet under CBD som er under utarbeidelse, er løsningen med etablering av spesialfondet viktig for å sørge for at avtalen allerede fra start åpner for overføring av midler fra utviklede land til bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Videre inneholder avtalen mekanismer for kapasitetsbygging og teknologioverføring, som vil sette utviklingsland i stand til å oppfylle og dra nytte av avtalen.

Systemet for etterlevelse er basert på transparens gjennom periodisk rapportering fra stater til avtalens partsmøte, og vil detter gjennomgås av gjennomførings- og etterlevelseskomitéen. Slik sikres den kollektive fremdriften mot avtalens målsetninger.

I sum er resultatet av forhandlingene en god og balansert avtale sett med norske øyne, der de overordnede norske interessene er ivaretatt. At et samlet akademia, næringsliv og sivilsamfunn i høringen støtter norsk ratifikasjon av avtalen understreker dette.

At avtalen ble vedtatt ved konsensus styrker dens legitimitet. Selv om de rådende geopolitiske omstendighetene tydelig preget forhandlingsprosessen, var det samtidig et bredt ønske om å få på plass en balansert avtale med sterk oppslutning blant både utviklingsland og utviklede land. For Norge har dette vært en prioritet. For utviklingslandene, som ønsket at avtalen skulle rette opp i det de oppfatter som en ubalanse i havrettskonvensjonen, var en regulering av marine genetiske ressurser, kapasitetsbygging og etablering av bl.a. spesialfondet helt sentralt. De fremførte disse argumentene med tyngde gjennom forhandlingene, som generelt var preget av at land i det geografiske sør og det geografiske nord hadde ulike posisjoner.

I et slikt forhandlingsklima må avtalens vedtakelse anses som en styrke for multilateralismen i en krevende tid. Det er grunn til å tro at avtalen med tiden, på samme måte som havrettskonvensjonen, kan vinne tilnærmet universell oppslutning. Muligheten for at ikke-parter til havrettskonvensjonen kan ratifisere eller på annen måte binde seg til denne avtalen, er viktig for å oppnå en slik utvikling. Både allmenne utenrikspolitiske hensyn og våre konkrete hav- og havrettsinteresser tilsier at Norge vil være best tjent med å bli part til avtalen. Det vil sende et klart signal om at vi slutter opp om forpliktende samarbeid for å styrke bærekraftig havforvaltning og for havretten mer generelt.

Departementet foreslår på denne bakgrunn at Norge ratifiserer avtale av 19. juni 2023 under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Gjennomføring av avtalen i norsk rett vil kreve enkelte lovendringer, i første rekke for å gjennomføre kapitlene om marine genetiske ressurser, områdebaserte forvaltningsverktøy og konsekvensutredninger. Den har også visse økonomiske konsekvenser. Siden gjennomføring av avtalen anses som en sak av særlig stor viktighet, er det nødvendig med Stortingets samtykke til ratifikasjon av avtalen i samsvar med Grunnloven § 26 annet ledd.

Avtalen vil tre i kraft 120 dager etter datoen da den sekstiende staten har levert sine ratifikasjonsinstrumenter.

9 Erklæringer

Det kan ikke tas noe forbehold eller gjøres noe unntak fra avtalen, med mindre det er uttrykkelig hjemlet i andre bestemmelser i avtalen, jf artikkel 70. Avtalen gir imidlertid en stat adgang til ved ratifikasjon å avgi erklæringer og uttalelser blant annet med sikte på å harmonisere sine lover og forskrifter med bestemmelsene i avtalen. En forutsetning er at slike erklæringer og uttalelser ikke tar sikte på å utelukke eller endre den rettslige virkningen av avtalens bestemmelser når de anvendes overfor denne staten, jf artikkel 71.

Artikler med samme ordlyd finnes i havrettskonvensjonen artikkel 309 og 310. Ved ratifikasjon av havrettskonvensjonen avga Norge følgende erklæring, jf St.prp. nr. 37 (1995–96) s. 141.

«Etter konvensjonens artikkel 309 kan det ikke gjøres andre unntak eller tas andre forbehold enn dem som er uttrykkelig tillatt etter dens bestemmelser. En erklæring etter dens artikkel 310 kan ikke ha virkning som unntak eller forbehold for den stat som avgir den. Kongeriket Norges Regjering erklærer følgelig at den ikke anser seg bundet av erklæringer etter artikkel 310 som andre stater eller internasjonale organisasjoner har avgitt eller vil avgi. Passivitet med hensyn til slike erklæringer skal verken tolkes som aksept eller avvisning av slike erklæringer. Regjeringen reserverer Norges rett til på ethvert tidspunkt å kunne ta stilling til slike erklæringer på den måte som anses passende.»

Bakgrunnen for dette forbeholdet var at det var uklart hvilken rettslig betydning slike erklæringer kunne tillegges. Det ble blant annet påpekt i ovennevnte proposisjon at det var «generelt uheldig hvis slike erklæringer kan skape usikkerhet i forhold til anerkjente traktatrettslige fortolkningsprinsipper», og at «våre havrettsinteresser er best tjent med at konvensjonen fortolkes etter disse alminnelige prinsipper, og at særlige fortolkningserklæringer ikke tillegges betydning.»

Disse argumentene er også gyldige for den foreliggende avtale. Det foreslås derfor at Norge ved ratifikasjon avgir en tilsvarende generell erklæring:

«Etter avtalens artikkel 70 kan det ikke gjøres andre unntak eller tas andre forbehold enn dem som er uttrykkelig tillatt etter dens bestemmelser. En erklæring etter dens artikkel 71 kan ikke ha virkning som unntak eller forbehold for den stat som avgir den. Kongeriket Norges Regjering erklærer følgelig at den ikke anser seg bundet av erklæringer etter artikkel 71 som andre stater eller internasjonale organisasjoner har avgitt eller vil avgi. Passivitet med hensyn til slike erklæringer skal verken tolkes som aksept eller avvisning av slike erklæringer. Regjeringen reserverer Norges rett til på ethvert tidspunkt å kunne ta stilling til slike erklæringer på den måte som anses passende.»

Et viktig tema i forhandlingene var hvordan avtalen skal tolkes og anvendes i forhold til andre rettslige instrumenter og rammeverk og globale-, regionale-, sub-regionale- og sektorielle organer. For Norge og mange andre stater er det vesentlig at avtalen ikke undergraver disse, men at den tolkes og anvendes på en måte som fremmer sammenheng og samordning med disse. Dette er kommet til uttrykk i avtalen artikkel 5 nr. 2. To stater (Chile og Storbritannia) har foreløpig avgitt erklæringer om forholdet mellom avtalen og andre instrumenter, rammeverk og organer.

Aktuelle avtaler og organer som omfattes av avtalens artikkel 5 nr. 2 er blant annet avtaler knyttet til Antarktistraktatsystemet, fiskerikommisjoner som NEAFC, miljøkonvensjonen OSPAR, den internasjonale havbunnsmyndigheten (ISA) eller den internasjonale sjøfartsorganisasjon (IMO). Dette er velfungerende, spesialiserte avtaler og organer som er viktige for Norge og for god forvaltning av havet. Det er derfor vesentlig at avtalen, i tråd med sin klare ordlyd, ikke fortolkes eller anvendes på en måte som undergraver disse avtalene og organene.

Det vurderes som hensiktsmessig at Norge avgir en erklæring som understreker viktigheten av artikkel 5 nr. 2 og som nevner noen sentrale organer som Norge deltar i.

I tillegg til den ovennevnte generelle erklæring foreslås at det avgis følgende erklæring:

«Kongeriket Norges Regjering legger stor vekt på den alminnelige plikt i avtalens artikkel 5 nr. 2 til å tolke og anvende avtalen på en måte som ikke undergraver relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale-, regionale-, sub-regionale- og sektorielle organer og som fremmer sammenheng og samordning med slike instrumenter, rammeverk og organer. Det samme gjelder de mer spesifikke forpliktelsene i avtalen om å respektere kompetansen til, og ikke undergrave, disse instrumentene, rammeverkene og organene. Norge deltar i en rekke viktige rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale-, regionale-, subregionale- og sektorielle organer som omfattes av disse pliktene, slik som, men ikke begrenset til Antarktistraktatsystemet, Den nordøst-atlantiske fiskerikommisjon (NEAFC), Konvensjon om bevaring av det marine miljø i Nordøst-Atlanteren (OSPAR), Arktisk Råd, Den internasjonale havbunnsmyndigheten (ISA) og Den internasjonale sjøfartsorganisasjon (IMO)».

Avtalen har også tvisteløsningsprosedyrer, se del IX, som baserer seg på tilsvarende bestemmelser i havrettskonvensjonen.

Etter artikkel 60 nr. 3 følger det at for en part i avtalen som også er part i havrettskonvensjonen, og som etter havrettskonvensjonen artikkel 287 har valgt en tvisteløsningsprosedyre, skal den samme tvisteløsningsprosedyren automatisk gjelde også for tvister under avtalen, med mindre parten ved undertegning eller ratifikasjon av avtalen eller senere har valgt en annen tvisteløsningsprosedyre.

Norge avga ved ratifikasjon av havrettskonvensjonen følgende erklæring:

«Kongeriket Norges Regjering erklærer i henhold til konvensjonens artikkel 287 at den velger Den internasjonale domstol for løsning av tvister angående fortolkning eller anvendelse av konvensjonen».

Valget var basert på en samlet vurdering av hva man antok norske interesser ville være best tjent med. Andre opsjoner var Den internasjonale havrettsdomstol i Hamburg, voldgiftsdomstol nedsatt i samsvar med konvensjonens vedlegg VII eller, for visse saker, en særlig voldgiftsdomstol.

Etter avtalen artikkel 60 nr. 4 gjelder tilsvarende for en erklæring en part som også er part i havrettskonvensjonen har avgitt etter havrettskonvensjonen artikkel 298. Den gir en part adgang til å erklære at den ikke aksepterer en eller flere tvisteløsningsorganer nevnt i artikkel 287 for en rekke viktige tvistespørsmål, som blant annet tvister om avgrensning av maritime soner, om militær virksomhet, og om håndhevelse av fiskerijurisdiksjon i økonomisk sone. Etter reglene i artikkel 287 skal en tvist behandles av voldgiftsdomstol hvis en tvistepart enten ikke har valgt tvisteløsningsorgan eller partene har valgt forskjellige organ, med mindre partene blir enige om noe annet. For å unngå at slike tvister ble bindende avgjort av voldgiftsdomstol, avga Norge følgende erklæring ved ratifikasjon av havrettskonvensjonen:

«Kongeriket Norges Regjering erklærer i henhold til konvensjonens artikkel 298 at den ikke aksepterer en voldgiftsdomstol nedsatt i samsvar med vedlegg VII for noen av de tvistekategorier som er nevnt i artikkel 298».

De to ovennevnte erklæringer knyttet til tvisteløsning avgitt ved ratifikasjon av havrettskonvensjonen, vil automatisk gjelde også for tvister under avtalen når Norge blir part, med mindre Norge skulle avgi andre erklæringer på dette området ved ratifikasjon eller senere. Regjeringen har etter en samlet vurdering kommet til at de tvisteløsningsprosedyrer som ble valgt ved ratifikasjon av havrettskonvensjonen også tjener norske interesser best ved eventuelle tvister under avtalen. Det tilrås derfor å ikke avgi erklæringer om tvisteløsning ved ratifikasjon av avtalen.

10 Konklusjon

Sett med norske øyne er det tale om en god og balansert avtale, der våre overordnede interesser er ivaretatt. Avtalen ble vedtatt ved konsensus – til tross for de rådende geopolitiske omstendighetene – og dette styrker dens legitimitet. Både allmenne utenrikspolitiske hensyn og våre konkrete hav- og havrettsinteresser tilsier at Norge vil være best tjent med å bli part til avtalen. Det vil sende et klart signal om at vi slutter opp om forpliktende samarbeid for å styrke bærekraftig havforvaltning og havretten mer generelt.

Utenriksdepartementet tilrår at avtale under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon av 19. juni 2023 ratifiseres.

Tilråding

Utenriksdepartementet

tilrår:

At Deres Majestet godkjenner og skriver under et fremlagt forslag til proposisjon til Stortinget om samtykke til ratifikasjon av avtale under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon av 19. juni 2023.

Vi HARALD, Norges Konge,

stadfester:

Stortinget blir bedt om å gjøre vedtak om samtykke til ratifikasjon av avtale under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon av 19. juni 2023 i samsvar med et vedlagt forslag.

Forslag
til vedtak om samtykke til ratifikasjon av avtale under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon av 19. juni 2023

I

Stortinget samtykker i ratifikasjon av avtale under FNs havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon av 19. juni 2023.

Vedlegg 1
Forslag til norske erklæringer

– Erklæring i henhold til avtalens artikkel 71:

«Etter avtalens artikkel 70 kan det ikke gjøres andre unntak eller tas andre forbehold enn dem som er uttrykkelig tillatt etter dens bestemmelser. En erklæring etter dens artikkel 71 kan ikke ha virkning som unntak eller forbehold for den stat som avgir den. Kongeriket Norges Regjering erklærer følgelig at den ikke anser seg bundet av erklæringer etter artikkel 71 som andre stater eller internasjonale organisasjoner har avgitt eller vil avgi. Passivitet med hensyn til slike erklæringer skal verken tolkes som aksept eller avvisning av slike erklæringer. Regjeringen reserverer Norges rett til på ethvert tidspunkt å kunne ta stilling til slike erklæringer på den måte som anses passende.»

– Erklæring i henhold til avtalens artikkel 5, nr.2:

«Kongeriket Norges Regjering legger stor vekt på den alminnelige plikt i avtalens artikkel 5 nr. 2 til å tolke og anvende avtalen på en måte som ikke undergraver relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale-, regionale-, sub-regionale- og sektorielle organer og som fremmer sammenheng og samordning med slike instrumenter, rammeverk og organer. Det samme gjelder de mer spesifikke forpliktelsene i avtalen om å respektere kompetansen til, og ikke undergrave, disse instrumentene, rammeverkene og organene. Norge deltar i en rekke viktige rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale-, regionale-, subregionale- og sektorielle organer som omfattes av disse pliktene, slik som, men ikke begrenset til Antarktistraktatsystemet, Den nordøst-atlantiske fiskerikommisjon (NEAFC), Konvensjon om bevaring av det marine miljø i Nordøst-Atlanteren (OSPAR), Arktisk Råd, Den internasjonale havbunnsmyndigheten (ISA) og Den internasjonale sjøfartsorganisasjon (IMO)».

Vedlegg 2
Agreement under the United Nations Convention on the Law of the Sea on the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction

Preamble

The Parties to this Agreement,

Recalling the relevant provisions of the United Nations Convention on the Law of the Sea of 10 December 1982, including the obligation to protect and preserve the marine environment,

Stressing the need to respect the balance of rights, obligations and interests set out in the Convention,

Recognizing the need to address, in a coherent and cooperative manner, biological diversity loss and degradation of ecosystems of the ocean, due, in particular, to climate change impacts on marine ecosystems, such as warming and ocean deoxygenation, as well as ocean acidification, pollution, including plastic pollution, and unsustainable use,

Conscious of the need for the comprehensive global regime under the Convention to better address the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction,

Recognizing the importance of contributing to the realization of a just and equitable international economic order which takes into account the interests and needs of humankind as a whole and, in particular, the special interests and needs of developing States, whether coastal or landlocked,

Recognizing also that support for developing States Parties through capacity- building and the development and transfer of marine technology are essential elements for the attainment of the objectives of the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction,

Recalling the United Nations Declaration on the Rights of Indigenous Peoples,

Affirming that nothing in this Agreement shall be construed as diminishing or extinguishing the existing rights of Indigenous Peoples, including as set out in the United Nations Declaration on the Rights of Indigenous Peoples, or of, as appropriate, local communities,

Recognizing the obligation set out in the Convention to assess, as far as practicable, the potential effects on the marine environment of activities under a State’s jurisdiction or control when the State has reasonable grounds for believing that such activities may cause substantial pollution of or significant and harmful changes to the marine environment,

Mindful of the obligation set out in the Convention to take all measures necessary to ensure that pollution arising from incidents or activities does not spread beyond the areas where sovereign rights are exercised in accordance with the Convention,

Desiring to act as stewards of the ocean in areas beyond national jurisdiction on behalf of present and future generations by protecting, caring for and ensuring responsible use of the marine environment, maintaining the integrity of ocean ecosystems and conserving the inherent value of biological diversity of areas beyond national jurisdiction,

Acknowledging that the generation of, access to and utilization of digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction, together with the fair and equitable sharing of benefits arising from its utilization, contribute to research and innovation and to the general objective of this Agreement,

Respecting the sovereignty, territorial integrity and political independence of all States,

Recalling that the legal status of non-parties to the Convention or any other related agreements is governed by the rules of the law of treaties,

Recalling also that, as set out in the Convention, States are responsible for the fulfilment of their international obligations concerning the protection and preservation of the marine environment and may be liable in accordance with international law,

Committed to achieving sustainable development,

Aspiring to achieve universal participation,

Have agreed as follows:

PART I

General Provisions

Article 1

Use of terms

For the purposes of this Agreement:

1. “Area-based management tool” means a tool, including a marine protected area, for a geographically defined area through which one or several sectors or activities are managed with the aim of achieving particular conservation and sustainable use objectives in accordance with this Agreement.

2. “Areas beyond national jurisdiction” means the high seas and the Area.

3. “Biotechnology” means any technological application that uses biological systems, living organisms, or derivatives thereof, to make or modify products or processes for specific use.

4. “Collection in situ”, in relation to marine genetic resources, means the collection or sampling of marine genetic resources in areas beyond national jurisdiction.

5. “Convention” means the United Nations Convention on the Law of the Sea of 10 December 1982.

6. “Cumulative impacts” means the combined and incremental impacts resulting from different activities, including known past and present and reasonably foreseeable activities, or from the repetition of similar activities over time, and the consequences of climate change, ocean acidification and related impacts.

7. “Environmental impact assessment” means a process to identify and evaluate the potential impacts of an activity to inform decision-making.

8. “Marine genetic resources” means any material of marine plant, animal, microbial or other origin containing functional units of heredity of actual or potential value.

9. “Marine protected area” means a geographically defined marine area that is designated and managed to achieve specific long-term biological diversity conservation objectives and may allow, where appropriate, sustainable use provided it is consistent with the conservation objectives.

10. “Marine technology” includes, inter alia, information and data, provided in a user- friendly format, on marine sciences and related marine operations and services; manuals, guidelines, criteria, standards and reference materials; sampling and methodology equipment; observation facilities and equipment for in situ and laboratory observations, analysis and experimentation; computer and computer software, including models and modelling techniques; related biotechnology; and expertise, knowledge, skills, technical, scientific and legal know-how and analytical methods related to the conservation and sustainable use of marine biological diversity.

11. “Party” means a State or regional economic integration organization that has consented to be bound by this Agreement and for which this Agreement is in force.

12. “Regional economic integration organization” means an organization constituted by sovereign States of a given region to which its member States have transferred competence in respect of matters governed by this Agreement and which has been duly authorized, in accordance with its internal procedures, to sign, ratify, approve, accept or accede to this Agreement.

13. “Sustainable use” means the use of components of biological diversity in a way and at a rate that does not lead to a long-term decline of biological diversity, thereby maintaining its potential to meet the needs and aspirations of present and future generations.

14. “Utilization of marine genetic resources” means to conduct research and development on the genetic and/or biochemical composition of marine genetic resources, including through the application of biotechnology, as defined in paragraph 3 above.

Article 2

General objective

The objective of this Agreement is to ensure the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, for the present and in the long term, through effective implementation of the relevant provisions of the Convention and further international cooperation and coordination.

Article 3

Scope of application

This Agreement applies to areas beyond national jurisdiction.

Article 4

Exceptions

This Agreement does not apply to any warship, military aircraft or naval auxiliary. Except for Part II, this Agreement does not apply to other vessels or aircraft owned or operated by a Party and used, for the time being, only on government non-commercial service. However, each Party shall ensure, by the adoption of appropriate measures not impairing the operations or operational capabilities of such vessels or aircraft owned or operated by it, that such vessels or aircraft act in a manner consistent, so far as is reasonable and practicable, with this Agreement.

Article 5

Relationship between this Agreement and the Convention and relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies

1. This Agreement shall be interpreted and applied in the context of and in a manner consistent with the Convention. Nothing in this Agreement shall prejudice the rights, jurisdiction and duties of States under the Convention, including in respect of the exclusive economic zone and the continental shelf within and beyond 200 nautical miles.

2. This Agreement shall be interpreted and applied in a manner that does not undermine relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies and that promotes coherence and coordination with those instruments, frameworks and bodies.

3. The legal status of non-parties to the Convention or any other related agreements with regard to those instruments is not affected by this Agreement.

Article 6

Without prejudice

This Agreement, including any decision or recommendation of the Conference of the Parties or any of its subsidiary bodies, and any acts, measures or activities undertaken on the basis thereof, shall be without prejudice to, and shall not be relied upon as a basis for asserting or denying any claims to, sovereignty, sovereign rights or jurisdiction, including in respect of any disputes relating thereto.

Article 7

General principles and approaches

In order to achieve the objectives of this Agreement, Parties shall be guided by the following principles and approaches:

(a) The polluter-pays principle;

(b) The principle of the common heritage of humankind which is set out in the Convention;

(c) The freedom of marine scientific research, together with other freedoms of the high seas;

(d) The principle of equity and the fair and equitable sharing of benefits;

(e) The precautionary principle or precautionary approach, as appropriate;

(f) An ecosystem approach;

(g) An integrated approach to ocean management;

(h) An approach that builds ecosystem resilience, including to adverse effects of climate change and ocean acidification, and also maintains and restores ecosystem integrity, including the carbon cycling services that underpin the role of the ocean in climate;

(i) The use of the best available science and scientific information;

(j) The use of relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, where available;

(k) The respect, promotion and consideration of their respective obligations, as applicable, relating to the rights of Indigenous Peoples or of, as appropriate, local communities when taking action to address the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction;

(l) The non-transfer, directly or indirectly, of damage or hazards from one area to another and the non-transformation of one type of pollution into another in taking measures to prevent, reduce and control pollution of the marine environment;

(m) Full recognition of the special circumstances of small island developing States and of least developed countries;

(n) Acknowledgement of the special interests and needs of landlocked developing countries.

Article 8

International cooperation

1. Parties shall cooperate under this Agreement for the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, including through strengthening and enhancing cooperation with and promoting cooperation among relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies in the achievement of the objectives of this Agreement.

2. Parties shall endeavour to promote, as appropriate, the objectives of this Agreement when participating in decision-making under other relevant legal instruments, frameworks, or global, regional, subregional or sectoral bodies.

3. Parties shall promote international cooperation in marine scientific research and in the development and transfer of marine technology consistent with the Convention in support of the objectives of this Agreement.

PART II

Marine genetic resources, including the fair and equitable sharing of benefits

Article 9

Objectives

The objectives of this Part are:

(a) The fair and equitable sharing of benefits arising from activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction for the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction;

(b) The building and development of the capacity of Parties, particularly developing States Parties, in particular the least developed countries, landlocked developing countries, geographically disadvantaged States, small island developing States, coastal African States, archipelagic States and developing middle-income countries, to carry out activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction;

(c) The generation of knowledge, scientific understanding and technological innovation, including through the development and conduct of marine scientific research, as fundamental contributions to the implementation of this Agreement;

(d) The development and transfer of marine technology in accordance with this Agreement.

Article 10

Application

1. The provisions of this Agreement shall apply to activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction collected and generated after the entry into force of this Agreement for the respective Party. The application of the provisions of this Agreement shall extend to the utilization of marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction collected or generated before entry into force, unless a Party makes an exception in writing under article 70 when signing, ratifying, approving, accepting or acceding to this Agreement.

2. The provisions of this Part shall not apply to:

(a) Fishing regulated under relevant international law and fishing-related activities; or

(b) Fish or other living marine resources known to have been taken in fishing and fishing-related activities from areas beyond national jurisdiction, except where such fish or other living marine resources are regulated as utilization under this Part.

3. The obligations in this Part shall not apply to a Party’s military activities, including military activities by government vessels and aircraft engaged in non-commercial service. The obligations in this Part with respect to the utilization of marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction shall apply to a Party’s non-military activities.

Article 11

Activities with respect to marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction

1. Activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction may be carried out by all Parties, irrespective of their geographical location, and by natural or juridical persons under the jurisdiction of the Parties. Such activities shall be carried out in accordance with this Agreement.

2. Parties shall promote cooperation in all activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction.

3. Collection in situ of marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction shall be carried out with due regard for the rights and legitimate interests of coastal States in areas within their national jurisdiction and with due regard for the interests of other States in areas beyond national jurisdiction, in accordance with the Convention. To this end, Parties shall endeavour to cooperate, as appropriate, including through specific modalities for the operation of the Clearing-House Mechanism determined under article 51, with a view to implementing this Agreement.

4. No State shall claim or exercise sovereignty or sovereign rights over marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction. No such claim or exercise of sovereignty or sovereign rights shall be recognized.

5. Collection in situ of marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction shall not constitute the legal basis for any claim to any part of the marine environment or its resources.

6. Activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction are in the interests of all States and for the benefit of all humanity, particularly for the benefit of advancing the scientific knowledge of humanity and promoting the conservation and sustainable use of marine biological diversity, taking into particular consideration the interests and needs of developing States.

7. Activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction shall be carried out exclusively for peaceful purposes.

Article 12

Notification on activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction

1. Parties shall take the necessary legislative, administrative or policy measures to ensure that information is notified to the Clearing-House Mechanism in accordance with this Part.

2. The following information shall be notified to the Clearing-House Mechanism six months or as early as possible prior to the collection in situ of marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction:

(a) The nature and objectives under which the collection is carried out, including, as appropriate, any programme(s) of which it forms part;

(b) The subject matter of the research or, if known, the marine genetic resources to be targeted or collected, and the purposes for which such resources will be collected;

(c) The geographical areas in which the collection is to be undertaken;

(d) A summary of the method and means to be used for collection, including the name, tonnage, type and class of vessels, scientific equipment and/or study methods employed;

(e) Information concerning any other contributions to proposed major programmes;

(f) The expected date of first appearance and final departure of the research vessels, or deployment of the equipment and its removal, as appropriate;

(g) The name(s) of the sponsoring institution(s) and the person in charge of the project;

(h) Opportunities for scientists of all States, in particular scientists from developing States, to be involved in or associated with the project;

(i) The extent to which it is considered that States that may need and request technical assistance, in particular developing States, should be able to participate or to be represented in the project;

(j) A data management plan prepared according to open and responsible data governance, taking into account current international practice.

3. Upon notification referred to in paragraph 2 above, the Clearing-House Mechanism shall automatically generate a “BBNJ” standardized batch identifier.

4. Where there is a material change to the information provided to the Clearing-House Mechanism prior to the planned collection, updated information shall be notified to the Clearing-House Mechanism within a reasonable period of time and no later than the start of collection in situ, when practicable.

5. Parties shall ensure that the following information, along with the “BBNJ” standardized batch identifier, is notified to the Clearing-House Mechanism as soon as it becomes available, but no later than one year from the collection in situ of marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction:

(a) The repository or database where digital sequence information on marine genetic resources is or will be deposited;

(b) Where all marine genetic resources collected in situ are or will be deposited or held;

(c) A report detailing the geographical area from which marine genetic resources were collected, including information on the latitude, longitude and depth of collection, and, to the extent available, the findings from the activity undertaken;

(d) Any necessary updates to the data management plan provided under paragraph (2) (j) above.

6. Parties shall ensure that samples of marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction that are in repositories or databases under their jurisdiction can be identified as originating from areas beyond national jurisdiction, in accordance with current international practice and to the extent practicable.

7. Parties shall ensure that repositories, to the extent practicable, and databases under their jurisdiction prepare, on a biennial basis, an aggregate report on access to marine genetic resources and digital sequence information linked to their “BBNJ” standardized batch identifier, and make the report available to the access and benefit-sharing committee established under article 15.

8. Where marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction, and where practicable, the digital sequence information on such resources are subject to utilization, including commercialization, by natural or juridical persons under their jurisdiction, Parties shall ensure that the following information, including the “BBNJ” standardized batch identifier, if available, be notified to the Clearing-House Mechanism as soon as such information becomes available:

(a) Where the results of the utilization, such as publications, patents granted, if available and to the extent possible, and products developed, can be found;

(b) Where available, details of the post-collection notification to the Clearing-House Mechanism related to the marine genetic resources that were the subject of utilization;

(c) Where the original sample that is the subject of utilization is held;

(d) The modalities envisaged for access to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources being utilized, and a data management plan for the same;

(e) Once marketed, information, if available, on sales of relevant products and any further development.

Article 13

Traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities associated with marine genetic resources in areas beyond national jurisdiction

Parties shall take legislative, administrative or policy measures, where relevant and as appropriate, with the aim of ensuring that traditional knowledge associated with marine genetic resources in areas beyond national jurisdiction that is held by Indigenous Peoples and local communities shall only be accessed with the free, prior and informed consent or approval and involvement of these Indigenous Peoples and local communities. Access to such traditional knowledge may be facilitated by the Clearing-House Mechanism. Access to and use of such traditional knowledge shall be on mutually agreed terms.

Article 14

Fair and equitable sharing of benefits

1. The benefits arising from activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction shall be shared in a fair and equitable manner in accordance with this Part and contribute to the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction.

2. Non-monetary benefits shall be shared in accordance with this Agreement in the form of, inter alia:

(a) Access to samples and sample collections in accordance with current international practice;

(b) Access to digital sequence information in accordance with current international practice;

(c) Open access to findable, accessible, interoperable and reusable (FAIR) scientific data in accordance with current international practice and open and responsible data governance;

(d) Information contained in the notifications, along with “BBNJ” standardized batch identifiers, provided in accordance with article 12, in publicly searchable and accessible forms;

(e) Transfer of marine technology in line with relevant modalities provided under Part V of this Agreement;

(f) Capacity-building, including by financing research programmes, and partnership opportunities, particularly directly relevant and substantial ones, for scientists and researchers in research projects, as well as dedicated initiatives, in particular for developing States, taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries;

(g) Increased technical and scientific cooperation, in particular with scientists from and scientific institutions in developing States;

(h) Other forms of benefits as determined by the Conference of the Parties, taking into account recommendations of the access and benefit-sharing committee established under article 15.

3. Parties shall take the necessary legislative, administrative or policy measures to ensure that marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction, together with their “BBNJ” standardized batch identifiers, subject to utilization by natural or juridical persons under their jurisdiction are deposited in publicly accessible repositories and databases, maintained either nationally or internationally, no later than three years from the start of such utilization, or as soon as they become available, taking into account current international practice.

4. Access to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction in the repositories and databases under a Party’s jurisdiction may be subject to reasonable conditions, as follows:

(a) The need to preserve the physical integrity of marine genetic resources;

(b) The reasonable costs associated with maintaining the relevant gene bank, biorepository or database in which the sample, data or information is held;

(c) The reasonable costs associated with providing access to the marine genetic resource, data or information;

(d) Other reasonable conditions in line with the objectives of this Agreement; and opportunities for such access on fair and most favourable terms, including on concessional and preferential terms, may be provided to researchers and research institutions from developing States.

5. Monetary benefits from the utilization of marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction, including commercialization, shall be shared fairly and equitably, through the financial mechanism established under article 52, for the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction.

6. After the entry into force of this Agreement, developed Parties shall make annual contributions to the special fund referred to in article 52. A Party’s rate of contribution shall be 50 per cent of that Party’s assessed contribution to the budget adopted by the Conference of the Parties under article 47, paragraph 6 (e). Such payment shall continue until a decision is taken by the Conference of the Parties under paragraph 7 below.

7. The Conference of the Parties shall decide on the modalities for the sharing of monetary benefits from the utilization of marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction, taking into account the recommendations of the access and benefit-sharing committee established under article 15. If all efforts to reach consensus have been exhausted, a decision shall be adopted by a three-fourths majority of the Parties present and voting. The payments shall be made through the special fund established under article 52. The modalities may include the following:

(a) Milestone payments;

(b) Payments or contributions related to the commercialization of products, including payment of a percentage of the revenue from sales of products;

(c) A tiered fee, paid on a periodic basis, based on a diversified set of indicators measuring the aggregate level of activities by a Party;

(d) Other forms as decided by the Conference of the Parties, taking into account recommendations of the access and benefit-sharing committee.

8. A Party may make a declaration at the time the Conference of the Parties adopts the modalities stating that those modalities shall not take effect for that Party for a period of up to four years, in order to allow time for necessary implementation. A Party that makes such a declaration shall continue to make the payment set out in paragraph 6 above until the new modalities take effect.

9. In deciding on the modalities for the sharing of monetary benefits from the use of digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction under paragraph 7 above, the Conference of the Parties shall take into account the recommendations of the access and benefit-sharing committee, recognizing that such modalities should be mutually supportive of and adaptable to other access and benefit- sharing instruments.

10. The Conference of the Parties, taking into account recommendations of the access and benefit-sharing committee established under article 15, shall review and assess, on a biennial basis, the monetary benefits from the utilization of marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction. The first review shall take place no later than five years after the entry into force of this Agreement. The review shall include consideration of the annual contributions referred to in paragraph 6 above.

11. Parties shall take the necessary legislative, administrative or policy measures, as appropriate, with the aim of ensuring that benefits arising from activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction by natural or juridical persons under their jurisdiction are shared in accordance with this Agreement.

Article 15

Access and benefit-sharing committee

1. An access and benefit-sharing committee is hereby established. It shall serve, inter alia, as a means for establishing guidelines for benefit-sharing, in accordance with article 14, providing transparency and ensuring a fair and equitable sharing of both monetary and non-monetary benefits.

2. The access and benefit-sharing committee shall be composed of 15 members possessing appropriate qualifications in related fields, so as to ensure the effective exercise of the functions of the committee. The members shall be nominated by Parties and elected by the Conference of the Parties, taking into account gender balance and equitable geographical distribution and providing for representation on the committee from developing States, including from the least developed countries, from small island developing States and from landlocked developing countries. The terms of reference and modalities for the operation of the committee shall be determined by the Conference of the Parties.

3. The committee may make recommendations to the Conference of the Parties on matters relating to this Part, including on the following matters:

(a) Guidelines or a code of conduct for activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction in accordance with this Part;

(b) Measures to implement decisions taken in accordance with this Part;

(c) Rates or mechanisms for the sharing of monetary benefits in accordance with article 14;

(d) Matters relating to this Part in relation to the Clearing-House Mechanism;

(e) Matters relating to this Part in relation to the financial mechanism established under article 52;

(f) Any other matters relating to this Part that the Conference of the Parties may request the access and benefit-sharing committee to address.

4. Each Party shall make available to the access and benefit-sharing committee, through the Clearing-House Mechanism, the information required under this Agreement, which shall include:

(a) Legislative, administrative and policy measures on access and benefit- sharing;

(b) Contact details and other relevant information on national focal points;

(c) Other information required pursuant to the decisions taken by the Conference of the Parties.

5. The access and benefit-sharing committee may consult and facilitate the exchange of information with relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies on activities under its mandate, including benefit- sharing, the use of digital sequence information on marine genetic resources, best practices, tools and methodologies, data governance and lessons learned.

6. The access and benefit-sharing committee may make recommendations to the Conference of the Parties in relation to information obtained under paragraph 5 above.

Article 16

Monitoring and transparency

1. Monitoring and transparency of activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction shall be achieved through notification to the Clearing-House Mechanism, through the use of “BBNJ” standardized batch identifiers in accordance with this Part and according to procedures adopted by the Conference of the Parties as recommended by the access and benefit-sharing committee.

2. Parties shall periodically submit reports to the access and benefit-sharing committee on their implementation of the provisions in this Part on activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction and the sharing of benefits therefrom, in accordance with this Part.

3. The access and benefit-sharing committee shall prepare a report based on the information received through the Clearing-House Mechanism and make it available to Parties, which may submit comments. The access and benefit-sharing committee shall submit the report, including comments received, for the consideration of the Conference of the Parties. The Conference of the Parties, taking into account the recommendation of the access and benefit-sharing committee, may determine appropriate guidelines for the implementation of this article, which shall take into account the national capabilities and circumstances of Parties.

PART III

Measures such as area-based management tools, including marine protected areas

Article 17

Objectives

The objectives of this Part are to:

(a) Conserve and sustainably use areas requiring protection, including through the establishment of a comprehensive system of area-based management tools, with ecologically representative and well-connected networks of marine protected areas;

(b) Strengthen cooperation and coordination in the use of area-based management tools, including marine protected areas, among States, relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies;

(c) Protect, preserve, restore and maintain biological diversity and ecosystems, including with a view to enhancing their productivity and health, and strengthen resilience to stressors, including those related to climate change, ocean acidification and marine pollution;

(d) Support food security and other socioeconomic objectives, including the protection of cultural values;

(e) Support developing States Parties, in particular the least developed countries, landlocked developing countries, geographically disadvantaged States, small island developing States, coastal African States, archipelagic States and developing middle- income countries, taking into account the special circumstances of small island developing States, through capacity-building and the development and transfer of marine technology in developing, implementing, monitoring, managing and enforcing area-based management tools, including marine protected areas.

Article 18

Area of application

The establishment of area-based management tools, including marine protected areas, shall not include any areas within national jurisdiction and shall not be relied upon as a basis for asserting or denying any claims to sovereignty, sovereign rights or jurisdiction, including in respect of any disputes relating thereto. The Conference of the Parties shall not consider for decision proposals for the establishment of such area-based management tools, including marine protected areas, and in no case shall such proposals be interpreted as recognition or non-recognition of any claims to sovereignty, sovereign rights or jurisdiction.

Article 19

Proposals

1. Proposals regarding the establishment of area-based management tools, including marine protected areas, under this Part shall be submitted by Parties, individually or collectively, to the secretariat.

2. Parties shall collaborate and consult, as appropriate, with relevant stakeholders, including States and global, regional, subregional and sectoral bodies, as well as civil society, the scientific community, the private sector, Indigenous Peoples and local communities, for the development of proposals, as set out in this Part.

3. Proposals shall be formulated on the basis of the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, taking into account the precautionary approach and an ecosystem approach.

4. Proposals with regard to identified areas shall include the following key elements:

(a) A geographic or spatial description of the area that is the subject of the proposal by reference to the indicative criteria specified in Annex I;

(b) Information on any of the criteria specified in Annex I, as well as any criteria that may be further developed and revised in accordance with paragraph 5 below applied in identifying the area;

(c) Human activities in the area, including uses by Indigenous Peoples and local communities, and their possible impact, if any;

(d) A description of the state of the marine environment and biological diversity in the identified area;

(e) A description of the conservation and, where appropriate, sustainable use objectives that are to be applied to the area;

(f) A draft management plan encompassing the proposed measures and outlining proposed monitoring, research and review activities to achieve the specified objectives;

(g) The duration of the proposed area and measures, if any;

(h) Information on any consultations undertaken with States, including adjacent coastal States and/or relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, if any;

(i) Information on area-based management tools, including marine protected areas, implemented under relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies;

(j) Relevant scientific input and, where available, traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities.

5. Indicative criteria for the identification of such areas shall include, as relevant, those specified in Annex I and may be further developed and revised as necessary by the Scientific and Technical Body for consideration and adoption by the Conference of the Parties.

6. Further requirements regarding the contents of proposals, including the modalities for the application of indicative criteria as specified in paragraph 5 above, and guidance on proposals specified in paragraph 4 (b) above shall be elaborated by the Scientific and Technical Body, as necessary, for consideration and adoption by the Conference of the Parties.

Article 20

Publicity and preliminary review of proposals

Upon receipt of a proposal in writing, the secretariat shall make the proposal publicly available and transmit it to the Scientific and Technical Body for a preliminary review. The purpose of the review is to ascertain that the proposal contains the information required under article 19, including indicative criteria described in this Part and in Annex I. The outcome of that review shall be made publicly available and shall be conveyed to the proponent by the secretariat. The proponent shall retransmit the proposal to the secretariat, having taken into account the preliminary review by the Scientific and Technical Body. The secretariat shall notify the Parties and make that retransmitted proposal publicly available and facilitate consultations pursuant to article 21.

Article 21

Consultations on and assessment of proposals

1. Consultations on proposals submitted under article 19 shall be inclusive, transparent and open to all relevant stakeholders, including States and global, regional, subregional and sectoral bodies, as well as civil society, the scientific community, Indigenous Peoples and local communities.

2. The secretariat shall facilitate consultations and gather input as follows:

(a) States, in particular adjacent coastal States, shall be notified and invited to submit, inter alia:

(i) Views on the merits and geographic scope of the proposal;

(ii) Any other relevant scientific input;

(iii) Information regarding any existing measures or activities in adjacent or related areas within national jurisdiction and beyond national jurisdiction;

(iv) Views on the potential implications of the proposal for areas within national jurisdiction;

(v) Any other relevant information;

(b) Bodies of relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies shall be notified and invited to submit, inter alia:

(i) Views on the merits of the proposal;

(ii) Any other relevant scientific input;

(iii) Information regarding any existing measures adopted by that instrument, framework or body for the relevant area or for adjacent areas;

(iv) Views regarding any aspects of the measures and other elements for a draft management plan identified in the proposal that fall within the competence of that body;

(v) Views regarding any relevant additional measures that fall within the competence of that instrument, framework or body;

(vi) Any other relevant information;

(c) Indigenous Peoples and local communities with relevant traditional knowledge, the scientific community, civil society and other relevant stakeholders shall be invited to submit, inter alia:

(i) Views on the merits of the proposal;

(ii) Any other relevant scientific input;

(iii) Any relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities;

(iv) Any other relevant information.

3. Contributions received pursuant to paragraph 2 above shall be made publicly available by the secretariat.

4. In cases where the proposed measure affects areas that are entirely surrounded by the exclusive economic zones of States, proponents shall:

(a) Undertake targeted and proactive consultations, including prior notification, with such States;

(b) Consider the views and comments of such States on the proposed measure and provide written responses specifically addressing such views and comments and, where appropriate, revise the proposed measure accordingly.

5. The proponent shall consider the contributions received during the consultation period, as well as the views of and information from the Scientific and Technical Body, and, as appropriate, revise the proposal accordingly or respond to substantive contributions not reflected in the proposal.

6. The consultation period shall be time-bound.

7. The revised proposal shall be submitted to the Scientific and Technical Body, which shall assess the proposal and make recommendations to the Conference of the Parties.

8. The modalities for the consultation and assessment process, including duration, shall be further elaborated by the Scientific and Technical Body, as necessary, at its first meeting, for consideration and adoption by the Conference of the Parties, taking into account the special circumstances of small island developing States.

Article 22

Establishment of area-based management tools, including marine protected areas

1. The Conference of the Parties, on the basis of the final proposal and the draft management plan, taking into account the contributions and scientific input received during the consultation process established under this Part, and the scientific advice and recommendations of the Scientific and Technical Body:

(a) Shall take decisions on the establishment of area-based management tools, including marine protected areas, and related measures;

(b) May take decisions on measures compatible with those adopted by relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, in cooperation and coordination with those instruments, frameworks and bodies;

(c) May, where proposed measures are within the competences of other global, regional, subregional or sectoral bodies, make recommendations to Parties to this Agreement and to global, regional, subregional and sectoral bodies to promote the adoption of relevant measures through such instruments, frameworks and bodies, in accordance with their respective mandates.

2. In taking decisions under this article, the Conference of the Parties shall respect the competences of, and not undermine, relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies.

3. The Conference of the Parties shall make arrangements for regular consultations to enhance cooperation and coordination with and among relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies with regard to area-based management tools, including marine protected areas, as well as coordination with regard to related measures adopted under such instruments and frameworks and by such bodies.

4. Where the achievement of the objectives and the implementation of this Part so requires, to further international cooperation and coordination with respect to the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, the Conference of the Parties may consider and, subject to paragraphs 1 and 2 above, may decide, as appropriate, to develop a mechanism regarding existing area-based management tools, including marine protected areas, adopted by relevant legal instruments and frameworks or relevant global, regional, subregional or sectoral bodies.

5. Decisions and recommendations adopted by the Conference of the Parties in accordance with this Part shall not undermine the effectiveness of measures adopted in respect of areas within national jurisdiction and shall be made with due regard for the rights and duties of all States, in accordance with the Convention. In cases where measures proposed under this Part would affect or could reasonably be expected to affect the superjacent water above the seabed and subsoil of submarine areas over which a coastal State exercises sovereign rights in accordance with the Convention, such measures shall have due regard to the sovereign rights of such coastal States. Consultations shall be undertaken to that end, in accordance with the provisions of this Part.

6. In cases where an area-based management tool, including a marine protected area, established under this Part subsequently falls, either wholly or in part, within the national jurisdiction of a coastal State, the part within national jurisdiction shall immediately cease to be in force. The part remaining in areas beyond national jurisdiction shall remain in force until the Conference of the Parties, at its following meeting, reviews and decides whether to amend or revoke the area-based management tool, including a marine protected area, as necessary.

7. Upon the establishment of, or amendment to the competence of, a relevant legal instrument or framework or a relevant global, regional, subregional or sectoral body, any area-based management tool, including a marine protected area, or related measures adopted by the Conference of the Parties under this Part that subsequently falls within the competence of such instrument, framework or body, either wholly or in part, shall remain in force until the Conference of the Parties reviews and decides, in close cooperation and coordination with that instrument, framework or body, to maintain, amend or revoke the area-based management tool, including a marine protected area, and related measures, as appropriate.

Article 23

Decision-making

1. As a general rule, the decisions and recommendations under this Part shall be taken by consensus.

2. If no consensus is reached, decisions and recommendations under this Part shall be taken by a three-fourths majority of the Parties present and voting, before which the Conference of the Parties shall decide, by a two-thirds majority of the Parties present and voting that all efforts to reach consensus have been exhausted.

3. Decisions taken under this Part shall enter into force 120 days after the meeting of the Conference of the Parties at which they were taken and shall be binding on all Parties.

4. During the period of 120 days provided for in paragraph 3 above, any Party may, by notification in writing to the secretariat, make an objection with respect to a decision adopted under this Part, and that decision shall not be binding on that Party. An objection to a decision may be withdrawn at any time by written notification to the secretariat and, thereupon, the decision shall be binding for that Party 90 days following the date of the notification stating that the objection is withdrawn.

5. A Party making an objection under paragraph 4 above shall provide to the secretariat, in writing, at the time of making its objection, the explanation of the grounds for its objection, which shall be based on one or more of the following grounds:

(a) The decision is inconsistent with this Agreement or the rights and duties of the objecting Party in accordance with the Convention;

(b) The decision unjustifiably discriminates in form or in fact against the objecting Party;

(c) The Party cannot practicably comply with the decision at the time of the objection after making all reasonable efforts to do so.

6. A Party making an objection under paragraph 4 above shall, to the extent practicable, adopt alternative measures or approaches that are equivalent in effect to the decision to which it has objected and shall not adopt measures nor take actions that would undermine the effectiveness of the decision to which it has objected unless such measures or actions are essential for the exercise of rights and duties of the objecting Party in accordance with the Convention.

7. The objecting Party shall report to the next ordinary meeting of the Conference of the Parties following its notification under paragraph 4 above, and periodically thereafter, on its implementation of paragraph 6 above, to inform the monitoring and review under article 26.

8. An objection to a decision made in accordance with paragraph 4 above may only be renewed if the objecting Party considers it still necessary, every three years after the entry into force of the decision, by written notification to the secretariat. Such written notification shall include an explanation of the grounds of its initial objection.

9. If no notification of renewal pursuant to paragraph 8 above is received, the objection shall be considered automatically withdrawn and, thereupon, the decision shall be binding for that Party 120 days after that objection is automatically withdrawn. The secretariat shall notify the Party 60 days prior to the date on which the objection will be automatically withdrawn.

10. Decisions of the Conference of the Parties adopted under this Part, and objections to those decisions, shall be made publicly available by the secretariat and shall be transmitted to all States and relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies.

Article 24

Emergency measures

1. The Conference of the Parties shall take decisions to adopt measures in areas beyond national jurisdiction, to be applied on an emergency basis, if necessary, when a natural phenomenon or human-caused disaster has caused, or is likely to cause, serious or irreversible harm to marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, to ensure that the serious or irreversible harm is not exacerbated.

2. Measures adopted under this article shall be considered necessary only if, following consultation with relevant legal instruments or frameworks or relevant global, regional, subregional or sectoral bodies, the serious or irreversible harm cannot be managed in a timely manner through the application of the other articles of this Agreement or by a relevant legal instrument or framework or a relevant global, regional, subregional or sectoral body.

3. Measures adopted on an emergency basis shall be based on the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities and shall take into account the precautionary approach. Such measures may be proposed by Parties or recommended by the Scientific and Technical Body and may be adopted intersessionally. The measures shall be temporary and must be reconsidered for decision at the next meeting of the Conference of the Parties following their adoption.

4. The measures shall terminate two years following their entry into force or shall be terminated earlier by the Conference of the Parties upon being replaced by area-based management tools, including marine protected areas, and related measures established in accordance with this Part, or by measures adopted by a relevant legal instrument or framework or relevant global, regional, subregional or sectoral body, or by a decision of the Conference of the Parties when the circumstances that necessitated the measure cease to exist.

5. Procedures and guidance for the establishment of emergency measures, including consultation procedures, shall be elaborated by the Scientific and Technical Body, as necessary, for consideration and adoption by the Conference of the Parties at its earliest opportunity. Such procedures shall be inclusive and transparent.

Article 25

Implementation

1. Parties shall ensure that activities under their jurisdiction or control that take place in areas beyond national jurisdiction are conducted consistently with the decisions adopted under this Part.

2. Nothing in this Agreement shall prevent a Party from adopting more stringent measures with respect to its nationals and vessels or with regard to activities under its jurisdiction or control in addition to those adopted under this Part, in accordance with international law and in support of the objectives of the Agreement.

3. The implementation of the measures adopted under this Part should not impose a disproportionate burden on Parties that are small island developing States or least developed countries, directly or indirectly.

4. Parties shall promote, as appropriate, the adoption of measures within relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies of which they are members, to support the implementation of the decisions and recommendations made by the Conference of the Parties under this Part.

5. Parties shall encourage those States that are entitled to become Parties to this Agreement, in particular those whose activities, vessels or nationals operate in an area that is the subject of an established area-based management tool, including a marine protected area, to adopt measures supporting the decisions and recommendations of the Conference of the Parties on area-based management tools, including marine protected areas, established under this Part.

6. A Party that is not a party to or a participant in a relevant legal instrument or framework, or a member of a relevant global, regional, subregional or sectoral body, and that does not otherwise agree to apply the measures established under such instruments and frameworks and by such bodies shall not be discharged from the obligation to cooperate, in accordance with the Convention and this Agreement, in the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction.

Article 26

Monitoring and review

1. Parties shall, individually or collectively, report to the Conference of the Parties on the implementation of area-based management tools, including marine protected areas, established under this Part and related measures. Such reports, as well as the information and the review referred to in paragraphs 2 and 3 below, respectively, shall be made publicly available by the secretariat.

2. The relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies shall be invited to provide information to the Conference of the Parties on the implementation of measures that they have adopted to achieve the objectives of area-based management tools, including marine protected areas, established under this Part.

3. Area-based management tools, including marine protected areas, established under this Part, including related measures, shall be monitored and periodically reviewed by the Scientific and Technical Body, taking into account the reports and information referred to in paragraphs 1 and 2 above, respectively.

4. In the review referred to in paragraph 3 above, the Scientific and Technical Body shall assess the effectiveness of area-based management tools, including marine protected areas, established under this Part, including related measures and the progress made in achieving their objectives, and provide advice and recommendations to the Conference of the Parties.

5. Following the review, the Conference of the Parties shall, as necessary, take decisions or recommendations on the amendment, extension or revocation of area-based management tools, including marine protected areas, and any related measures adopted by the Conference of the Parties, on the basis of the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, taking into account the precautionary approach and an ecosystem approach.

PART IV

Environmental impact assessments

Article 27

Objectives

The objectives of this Part are to:

(a) Operationalize the provisions of the Convention on environmental impact assessment for areas beyond national jurisdiction by establishing processes, thresholds and other requirements for conducting and reporting assessments by Parties;

(b) Ensure that activities covered by this Part are assessed and conducted to prevent, mitigate and manage significant adverse impacts for the purpose of protecting and preserving the marine environment;

(c) Support the consideration of cumulative impacts and impacts in areas within national jurisdiction;

(d) Provide for strategic environmental assessments;

(e) Achieve a coherent environmental impact assessment framework for activities in areas beyond national jurisdiction;

(f) Build and strengthen the capacity of Parties, particularly developing States Parties, in particular the least developed countries, landlocked developing countries, geographically disadvantaged States, small island developing States, coastal African States, archipelagic States and developing middle-income countries, to prepare, conduct and evaluate environmental impact assessments and strategic environmental assessments in support of the objectives of this Agreement.

Article 28

Obligation to conduct environmental impact assessments

1. Parties shall ensure that the potential impacts on the marine environment of planned activities under their jurisdiction or control that take place in areas beyond national jurisdiction are assessed as set out in this Part before they are authorized.

2. When a Party with jurisdiction or control over a planned activity that is to be conducted in marine areas within national jurisdiction determines that the activity may cause substantial pollution of or significant and harmful changes to the marine environment in areas beyond national jurisdiction, that Party shall ensure that an environmental impact assessment of such activity is conducted in accordance with this Part or that an environmental impact assessment is conducted under the Party’s national process. A Party conducting such an assessment under its national process shall:

(a) Make relevant information available through the Clearing-House Mechanism, in a timely manner, during the national process;

(b) Ensure that the activity is monitored in a manner consistent with the requirements of its national process;

(c) Ensure that environmental impact assessment reports and any relevant monitoring reports are made available through the Clearing-House Mechanism as set out in this Agreement.

3. Upon receiving the information referred to in paragraph 2 (a) above, the Scientific and Technical Body may provide comments to the Party with jurisdiction or control over the planned activity.

Article 29

Relationship between this Agreement and environmental impact assessment processes under relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies

1. Parties shall promote the use of environmental impact assessments and the adoption and implementation of the standards and/or guidelines developed under article 38 in relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies of which they are members.

2. The Conference of the Parties shall develop mechanisms under this Part for the Scientific and Technical Body to collaborate with relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies that regulate activities in areas beyond national jurisdiction or protect the marine environment.

3. When developing or updating standards or guidelines for the conduct of environmental impact assessments of activities in areas beyond national jurisdiction by Parties to this Agreement under article 38, the Scientific and Technical Body shall, as appropriate, collaborate with relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies.

4. It is not necessary to conduct a screening or an environmental impact assessment of a planned activity in areas beyond national jurisdiction, provided that the Party with jurisdiction or control over the planned activity determines:

(a) That the potential impacts of the planned activity or category of activity have been assessed in accordance with the requirements of other relevant legal instruments or frameworks or by relevant global, regional, subregional or sectoral bodies;

(b) That:

(i) the assessment already undertaken for the planned activity is equivalent to the one required under this Part, and the results of the assessment are taken into account; or

(ii) the regulations or standards of the relevant legal instruments or frameworks or relevant global, regional, subregional or sectoral bodies arising from the assessment were designed to prevent, mitigate or manage potential impacts below the threshold for environmental impact assessments under this Part, and they have been complied with.

5. When an environmental impact assessment for a planned activity in areas beyond national jurisdiction has been conducted under a relevant legal instrument or framework or a relevant global, regional, subregional or sectoral body, the Party concerned shall ensure that the environmental impact assessment report is published through the Clearing-House Mechanism.

6. Unless the planned activities that meet the criteria set out in paragraph 4 (b) (i) above are subject to monitoring and review under a relevant legal instrument or framework or relevant global, regional, subregional or sectoral body, Parties shall monitor and review the activities and ensure that the monitoring and review reports are published through the Clearing-House Mechanism.

Article 30

Thresholds and factors for conducting environmental impact assessments

1. When a planned activity may have more than a minor or transitory effect on the marine environment, or the effects of the activity are unknown or poorly understood, the Party with jurisdiction or control of the activity shall conduct a screening of the activity under article 31, using the factors set out in paragraph 2 below, and:

(a) The screening shall be sufficiently detailed for the Party to assess whether it has reasonable grounds for believing that the planned activity may cause substantial pollution of or significant and harmful changes to the marine environment and shall include:

(i) A description of the planned activity, including its purpose, location, duration and intensity; and

(ii) An initial analysis of the potential impacts, including consideration of cumulative impacts and, as appropriate, alternatives to the planned activity;

(b) If it is determined on the basis of the screening that the Party has reasonable grounds for believing that the activity may cause substantial pollution of or significant and harmful changes to the marine environment, an environmental impact assessment shall be conducted in accordance with the provisions of this Part.

2. When determining whether planned activities under their jurisdiction or control meet the threshold set out in paragraph 1 above, Parties shall consider the following non- exhaustive factors:

(a) The type of and technology used for the activity and the manner in which it is to be conducted;

(b) The duration of the activity;

(c) The location of the activity;

(d) The characteristics and ecosystem of the location (including areas of particular ecological or biological significance or vulnerability);

(e) The potential impacts of the activity, including the potential cumulative impacts and the potential impacts in areas within national jurisdiction;

(f) The extent to which the effects of the activity are unknown or poorly understood;

(g) Other relevant ecological or biological criteria.

Article 31

Process for environmental impact assessments

1. Parties shall ensure that the process for conducting an environmental impact assessment pursuant to this Part includes the following steps:

(a) Screening. Parties shall undertake screening, in a timely manner, to determine whether an environmental impact assessment is required in respect of a planned activity under its jurisdiction or control, in accordance with article 30, and make its determination publicly available:

(i) If a Party determines that an environmental impact assessment is not required for a planned activity under its jurisdiction or control, it shall make relevant information, including under article 30, paragraph 1 (a), publicly available through the Clearing-House Mechanism under this Agreement;

(ii) On the basis of the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, a Party may register its views on the potential impacts of a planned activity on which a determination has been made in accordance with subparagraph (a) (i) above with the Party that made the determination and the Scientific and Technical Body, within 40 days of the publication thereof;

(iii) If the Party that registered its views expressed concerns on the potential impacts of a planned activity on which the determination was made, the Party that made that determination shall give consideration to such concerns and may review its determination;

(iv) Upon consideration of the concerns registered by a Party under subparagraph (a) (ii) above, the Scientific and Technical Body shall consider and may evaluate the potential impacts of the planned activity on the basis of the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities and, as appropriate, may make recommendations to the Party that made the determination after giving that Party an opportunity to respond to the concerns registered and taking into account such response;

(v) The Party that made the determination under subparagraph (a) (i) above shall give consideration to any recommendations of the Scientific and Technical Body;

(vi) The registration of views and the recommendations of the Scientific and Technical Body shall be made publicly available, including through the Clearing-House Mechanism;

(b) Scoping. Parties shall ensure that key environmental and any associated impacts, such as economic, social, cultural and human health impacts, including potential cumulative impacts and impacts in areas within national jurisdiction, as well as alternatives to the planned activity, if any, to be included in the environmental impact assessments that shall be conducted under this Part, are identified. The scope shall be defined by using the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities;

(c) Impact assessment and evaluation. Parties shall ensure that the impacts of planned activities, including cumulative impacts and impacts in areas within national jurisdiction, are assessed and evaluated using the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities;

(d) Prevention, mitigation and management of potential adverse effects. Parties shall ensure that:

(i) Measures to prevent, mitigate and manage potential adverse effects of the planned activities under their jurisdiction or control are identified and analysed to avoid significant adverse impacts. Such measures may include the consideration of alternatives to the planned activity under their jurisdiction or control;

(ii) Where appropriate, these measures are incorporated into an environmental management plan;

(e) Parties shall ensure public notification and consultation in accordance with article 32;

(f) Parties shall ensure the preparation and publication of an environmental impact assessment report in accordance with article 33.

2. Parties may conduct joint environmental impact assessments, in particular for planned activities under the jurisdiction or control of small island developing States.

3. A roster of experts shall be created under the Scientific and Technical Body. Parties with capacity constraints may request advice and assistance from those experts to conduct and evaluate screenings and environmental impact assessments for a planned activity under their jurisdiction or control. The experts cannot be appointed to another part of the environmental impact assessment process of the same activity. The Party that requested the advice and assistance shall ensure that such environmental impact assessments are submitted to it for review and decision-making.

Article 32

Public notification and consultation

1. Parties shall ensure timely public notification of a planned activity, including by publication through the Clearing-House Mechanism and through the secretariat, and planned and effective time-bound opportunities, as far as practicable, for participation by all States, in particular adjacent coastal States and any other States adjacent to the activity when they are potentially most affected States, and stakeholders in the environmental impact assessment process. Notification and opportunities for participation, including through the submission of comments, shall take place throughout the environmental impact assessment process, as appropriate, including when identifying the scope of an environmental impact assessment under article 31, paragraph 1 (b), and when a draft environmental impact assessment report has been prepared under article 33, before a decision is made as to whether to authorize the activity.

2. Potentially most affected States shall be determined by taking into account the nature and potential effects on the marine environment of the planned activity and shall include:

(a) Coastal States whose exercise of sovereign rights for the purpose of exploring, exploiting, conserving or managing natural resources may reasonably be believed to be affected by the activity;

(b) States that carry out, in the area of the planned activity, human activities, including economic activities, that may reasonably be believed to be affected.

3. Stakeholders in this process include Indigenous Peoples and local communities with relevant traditional knowledge, relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, civil society, the scientific community and the public.

4. Public notification and consultation shall, in accordance with article 48, paragraph 3, be inclusive and transparent, be conducted in a timely manner and be targeted and proactive when involving small island developing States.

5. Substantive comments received during the consultation process, including from adjacent coastal States and any other States adjacent to the planned activity when they are potentially most affected States, shall be considered and responded to or addressed by Parties. Parties shall give particular regard to comments concerning potential impacts in areas within national jurisdiction and provide written responses, as appropriate, specifically addressing such comments, including regarding any additional measures meant to address those potential impacts. Parties shall make public the comments received and the responses or descriptions of the manner in which they were addressed.

6. Where a planned activity affects areas of the high seas that are entirely surrounded by the exclusive economic zones of States, Parties shall:

(a) Undertake targeted and proactive consultations, including prior notification, with such surrounding States;

(b) Consider the views and comments of those surrounding States on the planned activity and provide written responses specifically addressing such views and comments and, as appropriate, revise the planned activity accordingly.

7. Parties shall ensure access to information related to the environmental impact assessment process under this Agreement. Notwithstanding this, Parties shall not be required to disclose confidential or proprietary information. The fact that confidential or proprietary information has been redacted shall be indicated in public documents.

Article 33

Environmental impact assessment reports

1. Parties shall ensure the preparation of an environmental impact assessment report for any such assessment undertaken pursuant to this Part.

2. The environmental impact assessment report shall include, at a minimum, the following information: a description of the planned activity, including its location; a description of the results of the scoping exercise; a baseline assessment of the marine environment likely to be affected; a description of potential impacts, including potential cumulative impacts and any impacts in areas within national jurisdiction; a description of potential prevention, mitigation and management measures; a description of uncertainties and gaps in knowledge; information on the public consultation process; a description of the consideration of reasonable alternatives to the planned activity; a description of follow-up actions, including an environmental management plan; and a non-technical summary.

3. The Party shall make the draft environmental impact assessment report available through the Clearing-House Mechanism during the public consultation process, to provide an opportunity for the Scientific and Technical Body to consider and evaluate the report.

4. The Scientific and Technical Body, as appropriate and in a timely manner, may make comments to the Party on the draft environmental impact assessment report. The Party shall give consideration to any comments made by the Scientific and Technical Body.

5. Parties shall publish the reports of the environmental impact assessments, including through the Clearing-House Mechanism. The secretariat shall ensure that all Parties are notified in a timely manner when reports are published through the Clearing-House Mechanism.

6. Final environmental impact assessment reports shall be considered by the Scientific and Technical Body, on the basis of relevant practices, procedures and knowledge under this Agreement, for the purpose of developing guidelines, including the identification of best practices.

7. A selection of the published information used in the screening process to make decisions on whether to conduct an environmental impact assessment, in accordance with articles 30 and 31, shall be considered and reviewed by the Scientific and Technical Body, on the basis of relevant practices, procedures and knowledge under this Agreement, for the purpose of developing guidelines, including the identification of best practices.

Article 34

Decision-making

1. A Party under whose jurisdiction or control a planned activity falls shall be responsible for determining if it may proceed.

2. When determining whether the planned activity may proceed under this Part, full account shall be taken of an environmental impact assessment conducted in accordance with this Part. A decision to authorize the planned activity under the jurisdiction or control of a Party shall only be made when, taking into account mitigation or management measures, the Party has determined that it has made all reasonable efforts to ensure that the activity can be conducted in a manner consistent with the prevention of significant adverse impacts on the marine environment.

3. Decision documents shall clearly outline any conditions of approval related to mitigation measures and follow-up requirements. Decision documents shall be made public, including through the Clearing-House Mechanism.

4. At the request of a Party, the Conference of the Parties may provide advice and assistance to that Party when determining whether a planned activity under its jurisdiction or control may proceed.

Article 35

Monitoring of impacts of authorized activities

Parties shall, by using the best available science and scientific information and, where available, the relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, keep under surveillance the impacts of any activities in areas beyond national jurisdiction that they permit or in which they engage in order to determine whether these activities are likely to pollute or have adverse impacts on the marine environment. In particular, each Party shall monitor the environmental and any associated impacts, such as economic, social, cultural and human health impacts, of an authorized activity under their jurisdiction or control in accordance with the conditions set out in the approval of the activity.

Article 36

Reporting on impacts of authorized activities

1. Parties, whether acting individually or collectively, shall periodically report on the impacts of the authorized activity and the results of the monitoring required under article 35.

2. Monitoring reports shall be made public, including through the Clearing-House Mechanism, and the Scientific and Technical Body may consider and evaluate the monitoring reports.

3. Monitoring reports shall be considered by the Scientific and Technical Body, on the basis of relevant practices, procedures and knowledge under this Agreement, for the purpose of developing guidelines on the monitoring of impacts of authorized activities, including the identification of best practices.

Article 37

Review of authorized activities and their impacts

1. Parties shall ensure that the impacts of the authorized activity monitored pursuant to article 35 are reviewed.

2. Should the Party with jurisdiction or control over the activity identify significant adverse impacts that either were not foreseen in the environmental impact assessment, in nature or severity, or that arise from a breach of any of the conditions set out in the approval of the activity, the Party shall review its decision authorizing the activity, notify the Conference of the Parties, other Parties and the public, including through the Clearing-House Mechanism, and:

(a) Require that measures be proposed and implemented to prevent, mitigate and/or manage those impacts or take any other necessary action and/or halt the activity, as appropriate; and

(b) Evaluate, in a timely manner, any measures implemented or actions taken under subparagraph (a) above.

3. On the basis of the reports received under article 36, the Scientific and Technical Body may notify the Party that authorized the activity if it considers that the activity may have significant adverse impacts that were either not foreseen in the environmental impact assessment or that arise from a breach of any conditions of approval of the authorized activity and, as appropriate, may make recommendations to the Party.

4.

(a) On the basis of the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, a Party may register its concerns, with the Party that authorized the activity and with the Scientific and Technical Body, that the authorized activity may have significant adverse impacts that were either not foreseen in the environmental impact assessment, in nature or severity, or that arise from a breach of any conditions of approval of the authorized activity;

(b) The Party that authorized the activity shall give consideration to such concerns;

(c) Upon consideration of the concerns registered by a Party, the Scientific and Technical Body shall consider and may evaluate the matter based on the best available science and scientific information and, where available, relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities and may notify the Party that authorized the activity, if it considers that such activity may have significant adverse impacts that were either not foreseen in the environmental impact assessment or that arise from a breach of any conditions of approval of the authorized activity and, after giving that Party an opportunity to respond to the concerns registered and taking into account such response and as appropriate, may make recommendations to the Party that authorized the activity;

(d) The registration of concerns, any notifications issued and any recommendations made by the Scientific and Technical Body shall be made publicly available, including through the Clearing-House Mechanism;

(e) The Party that authorized the activity shall give consideration to any notifications issued and any recommendations made by the Scientific and Technical Body.

5. All States, in particular adjacent coastal States and any other States adjacent to the activity when they are potentially most affected States, and stakeholders shall be kept informed through the Clearing-House Mechanism and may be consulted in the monitoring, reporting and review processes in respect of an activity authorized under this Agreement.

6. Parties shall publish, including through the Clearing-House Mechanism:

(a) Reports on the review of the impacts of the authorized activity;

(b) Decision documents, including a record of the reasons for the decision by the Party, when a Party has changed its decision authorizing the activity.

Article 38

Standards and/or guidelines to be developed by the Scientific and Technical Body related to environmental impact assessments

1. The Scientific and Technical Body shall develop standards or guidelines for consideration and adoption by the Conference of the Parties on:

(a) The determination of whether the thresholds for the conduct of a screening or an environmental impact assessment under article 30 have been met or exceeded for planned activities, including on the basis of the non-exhaustive factors set out in paragraph 2 of that article;

(b) The assessment of cumulative impacts in areas beyond national jurisdiction and how those impacts should be taken into account in the environmental impact assessment process;

(c) The assessment of impacts, in areas within national jurisdiction, of planned activities in areas beyond national jurisdiction and how those impacts should be taken into account in the environmental impact assessment process;

(d) The public notification and consultation process under article 32, including the determination of what constitutes confidential or proprietary information;

(e) The required content of environmental impact assessment reports and published information used in the screening process pursuant to article 33, including best practices;

(f) The monitoring of and reporting on the impacts of authorized activities as set out in articles 35 and 36, including the identification of best practices;

(g) The conduct of strategic environmental assessments.

2. The Scientific and Technical Body may also develop standards and guidelines for consideration and adoption by the Conference of the Parties, including on:

(a) An indicative non-exhaustive list of activities that require or do not require an environmental impact assessment, as well as any criteria related to those activities, which shall be periodically updated;

(b) The conduct of environmental impact assessments by Parties to this Agreement in areas identified as requiring protection or special attention.

3. Any standard shall be set out in an annex to this Agreement, in accordance with article 74.

Article 39

Strategic environmental assessments

1. Parties shall, individually or in cooperation with other Parties, consider conducting strategic environmental assessments for plans and programmes relating to activities under their jurisdiction or control, to be conducted in areas beyond national jurisdiction, in order to assess the potential effects of such plans or programmes, as well as of alternatives, on the marine environment.

2. The Conference of the Parties may conduct a strategic environmental assessment of an area or region to collate and synthesize the best available information about the area or region, assess current and potential future impacts and identify data gaps and research priorities.

3. When undertaking environmental impact assessments pursuant to this Part, Parties shall take into account the results of relevant strategic environmental assessments carried out under paragraphs 1 and 2 above, where available.

4. The Conference of the Parties shall develop guidance on the conduct of each category of strategic environmental assessment described in this article.

PART V

Capacity-building and the transfer of marine technology

Article 40

Objectives

The objectives of this Part are to:

(a) Assist Parties, in particular developing States Parties, in implementing the provisions of this Agreement, to achieve its objectives;

(b) Enable inclusive, equitable and effective cooperation and participation in the activities undertaken under this Agreement;

(c) Develop the marine scientific and technological capacity, including with respect to research, of Parties, in particular developing States Parties, with regard to the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, including through access to marine technology by, and the transfer of marine technology to, developing States Parties;

(d) Increase, disseminate and share knowledge on the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction;

(e) More specifically, support developing States Parties, in particular the least developed countries, landlocked developing countries, geographically disadvantaged States, small island developing States, coastal African States, archipelagic States and developing middle-income countries, through capacity-building and the development and transfer of marine technology under this Agreement, in achieving the objectives relating to:

(i) Marine genetic resources, including the sharing of benefits, as reflected in article 9;

(ii) Measures such as area-based management tools, including marine protected areas, as reflected in article 17;

(iii) Environmental impact assessments, as reflected in article 27.

Article 41

Cooperation in capacity-building and the transfer of marine technology

1. Parties shall cooperate, directly or through relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, to assist Parties, in particular developing States Parties, in achieving the objectives of this Agreement through capacity-building and the development and transfer of marine science and marine technology.

2. In providing capacity-building and the transfer of marine technology under this Agreement, Parties shall cooperate at all levels and in all forms, including through partnerships with and involving all relevant stakeholders, such as, where appropriate, the private sector, civil society, and Indigenous Peoples and local communities as holders of traditional knowledge, as well as through strengthening cooperation and coordination between relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies.

3. In giving effect to this Part, Parties shall give full recognition to the special requirements of developing States Parties, in particular the least developed countries, landlocked developing countries, geographically disadvantaged States, small island developing States, coastal African States, archipelagic States and developing middle- income countries. Parties shall ensure that the provision of capacity-building and the transfer of marine technology is not conditional on onerous reporting requirements.

Article 42

Modalities for capacity-building and for the transfer of marine technology

1. Parties, within their capabilities, shall ensure capacity-building for developing States Parties and shall cooperate to achieve the transfer of marine technology, in particular to developing States Parties that need and request it, taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries, in accordance with the provisions of this Agreement.

2. Parties shall provide, within their capabilities, resources to support such capacity- building and the development and transfer of marine technology and to facilitate access to other sources of support, taking into account their national policies, priorities, plans and programmes.

3. Capacity-building and the transfer of marine technology should be a country-driven, transparent, effective and iterative process that is participatory, cross-cutting and gender- responsive. It shall build upon, as appropriate, and not duplicate existing programmes and be guided by lessons learned, including those from capacity-building and transfer of marine technology activities under relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies. Insofar as possible, it shall take into account these activities with a view to maximizing efficiency and results.

4. Capacity-building and the transfer of marine technology shall be based on and be responsive to the needs and priorities of developing States Parties, taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries, identified through needs assessments on an individual case-by-case, subregional or regional basis. Such needs and priorities may be self-assessed or facilitated through the capacity-building and transfer of marine technology committee and the Clearing-House Mechanism.

Article 43

Additional modalities for the transfer of marine technology

1. Parties share a long-term vision of the importance of fully realizing technology development and transfer for inclusive, equitable and effective cooperation and participation in the activities undertaken under this Agreement and in order to fully achieve its objectives.

2. The transfer of marine technology undertaken under this Agreement shall take place on fair and most favourable terms, including on concessional and preferential terms, and in accordance with mutually agreed terms and conditions as well as the objectives of this Agreement.

3. Parties shall promote and encourage economic and legal conditions for the transfer of marine technology to developing States Parties, taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries, which may include providing incentives to enterprises and institutions.

4. The transfer of marine technology shall take into account all rights over such technologies and be carried out with due regard for all legitimate interests, including, inter alia, the rights and duties of holders, suppliers and recipients of marine technology and taking into particular consideration the interests and needs of developing States for the attainment of the objectives of this Agreement.

5. Marine technology transferred pursuant to this Part shall be appropriate, relevant and, to the extent possible, reliable, affordable, up to date, environmentally sound and available in an accessible form for developing States Parties, taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries.

Article 44

Types of capacity-building and of the transfer of marine technology

1. In support of the objectives set out in article 40, the types of capacity-building and of the transfer of marine technology may include, but are not limited to, support for the creation or enhancement of the human, financial management, scientific, technological, organizational, institutional and other resource capabilities of Parties, such as:

(a) The sharing and use of relevant data, information, knowledge and research results;

(b) Information dissemination and awareness-raising, including with respect to relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, in line with the free, prior and informed consent of these Indigenous Peoples and, as appropriate, local communities;

(c) The development and strengthening of relevant infrastructure, including equipment and capacity of personnel for its use and maintenance;

(d) The development and strengthening of institutional capacity and national regulatory frameworks or mechanisms;

(e) The development and strengthening of human and financial management resource capabilities and of technical expertise through exchanges, research collaboration, technical support, education and training and the transfer of marine technology;

(f) The development and sharing of manuals, guidelines and standards;

(g) The development of technical, scientific and research and development programmes;

(h) The development and strengthening of capacities and technological tools for effective monitoring, control and surveillance of activities within the scope of this Agreement.

2. Further details concerning the types of capacity-building and of the transfer of marine technology identified in this article are elaborated in Annex II.

3. The Conference of the Parties, taking account of the recommendations of the capacity-building and transfer of marine technology committee, shall periodically, as necessary, review, assess and further develop and provide guidance on the indicative and non-exhaustive list of types of capacity-building and of transfer of marine technology elaborated in Annex II, to reflect technological progress and innovation and to respond and adapt to the evolving needs of States, subregions and regions.

Article 45

Monitoring and review

1. Capacity-building and the transfer of marine technology undertaken in accordance with the provisions of this Part shall be monitored and reviewed periodically.

2. The monitoring and review referred to in paragraph 1 above shall be carried out by the capacity-building and transfer of marine technology committee under the authority of the Conference of the Parties and shall be aimed at:

(a) Assessing and reviewing the needs and priorities of developing States Parties in terms of capacity-building and the transfer of marine technology, paying particular attention to the special requirements of developing States Parties and to the special circumstances of small island developing States and of least developed countries, in accordance with article 42, paragraph 4;

(b) Reviewing the support required, provided and mobilized, as well as gaps in meeting the assessed needs of developing States Parties in relation to this Agreement;

(c) Identifying and mobilizing funds under the financial mechanism established under article 52 to develop and implement capacity-building and the transfer of marine technology, including for the conduct of needs assessments;

(d) Measuring performance on the basis of agreed indicators and reviewing results-based analyses, including on the output, outcomes, progress and effectiveness of capacity-building and transfer of marine technology under this Agreement, as well as successes and challenges;

(e) Making recommendations for follow-up activities, including on how capacity-building and the transfer of marine technology could be further enhanced to allow developing States Parties, taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries, to strengthen their implementation of the Agreement in order to achieve its objectives.

3. In supporting the monitoring and review of capacity-building and the transfer of marine technology, Parties shall submit reports to the capacity-building and transfer of marine technology committee. Those reports should be in a format and at intervals to be determined by the Conference of the Parties, taking into account the recommendations of the capacity-building and transfer of marine technology committee. In submitting their reports, Parties shall take into account, where applicable, input from regional and subregional bodies on capacity-building and the transfer of marine technology. The reports submitted by Parties, as well as any input from regional and subregional bodies on capacity-building and the transfer of marine technology, should be made publicly available. The Conference of the Parties shall ensure that reporting requirements should be streamlined and not onerous, in particular for developing States Parties, including in terms of costs and time requirements.

Article 46

Capacity-building and transfer of marine technology committee

1. A capacity-building and transfer of marine technology committee is hereby established.

2. The committee shall consist of members possessing appropriate qualifications and expertise, to serve objectively in the best interest of the Agreement, nominated by Parties and elected by the Conference of the Parties, taking into account gender balance and equitable geographical distribution and providing for representation on the committee from the least developed countries, from the small island developing States and from the landlocked developing countries. The terms of reference and modalities for the operation of the committee shall be decided by the Conference of the Parties at its first meeting.

3. The committee shall submit reports and recommendations that the Conference of the Parties shall consider and take action on as appropriate.

PART VI

Institutional arrangements

Article 47

Conference of the Parties

1. A Conference of the Parties is hereby established.

2. The first meeting of the Conference of the Parties shall be convened by the Secretary-General of the United Nations no later than one year after the entry into force of this Agreement. Thereafter, ordinary meetings of the Conference of the Parties shall be held at regular intervals to be determined by the Conference of the Parties. Extraordinary meetings of the Conference of the Parties may be held at other times, in accordance with the rules of procedure.

3. The Conference of the Parties shall ordinarily meet at the seat of the secretariat or at United Nations Headquarters.

4. The Conference of the Parties shall by consensus adopt, at its first meeting, rules of procedure for itself and its subsidiary bodies, financial rules governing its funding and the funding of the secretariat and any subsidiary bodies and, thereafter, rules of procedure and financial rules for any further subsidiary body that it may establish. Until such time as the rules of procedure have been adopted, the rules of procedure of the intergovernmental conference on an international legally binding instrument under the United Nations Convention on the Law of the Sea on the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction shall apply.

5. The Conference of the Parties shall make every effort to adopt decisions and recommendations by consensus. Except as otherwise provided in this Agreement, if all efforts to reach consensus have been exhausted, decisions and recommendations of the Conference of the Parties on questions of substance shall be adopted by a two-thirds majority of the Parties present and voting, and decisions on questions of procedure shall be adopted by a majority of the Parties present and voting.

6. The Conference of the Parties shall keep under review and evaluation the implementation of this Agreement and, for this purpose, shall:

(a) Adopt decisions and recommendations related to the implementation of this Agreement;

(b) Review and facilitate the exchange of information among Parties relevant to the implementation of this Agreement;

(c) Promote, including by establishing appropriate processes, cooperation and coordination with and among relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, with a view to promoting coherence among efforts towards the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction;

(d) Establish such subsidiary bodies as deemed necessary to support the implementation of this Agreement;

(e) Adopt a budget by a three-fourths majority of the Parties present and voting if all efforts to reach consensus have been exhausted, at such frequency and for such a financial period as it may determine;

(f) Undertake other functions identified in this Agreement or as may be required for its implementation.

7. The Conference of the Parties may decide to request the International Tribunal for the Law of the Sea to give an advisory opinion on a legal question on the conformity with this Agreement of a proposal before the Conference of the Parties on any matter within its competence. A request for an advisory opinion shall not be sought on a matter within the competences of other global, regional, subregional or sectoral bodies, or on a matter that necessarily involves the concurrent consideration of any dispute concerning sovereignty or other rights over continental or insular land territory or a claim thereto, or the legal status of an area as within national jurisdiction. The request shall indicate the scope of the legal question on which the advisory opinion is sought. The Conference of the Parties may request that such opinion be given as a matter of urgency.

8. The Conference of the Parties shall, within five years of the entry into force of this Agreement and thereafter at intervals to be determined by it, assess and review the adequacy and effectiveness of the provisions of this Agreement and, if necessary, propose means of strengthening the implementation of those provisions in order to better address the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction.

Article 48

Transparency

1. The Conference of the Parties shall promote transparency in decision-making processes and other activities carried out under this Agreement.

2. All meetings of the Conference of the Parties and its subsidiary bodies shall be open to observers participating in accordance with the rules of procedure unless otherwise decided by the Conference of the Parties. The Conference of the Parties shall publish and maintain a public record of its decisions.

3. The Conference of the Parties shall promote transparency in the implementation of this Agreement, including through the public dissemination of information and the facilitation of the participation of, and consultation with, relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, Indigenous Peoples and local communities with relevant traditional knowledge, the scientific community, civil society and other relevant stakeholders, as appropriate and in accordance with the provisions of this Agreement.

4. Representatives of States not party to this Agreement, relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, Indigenous Peoples and local communities with relevant traditional knowledge, the scientific community, civil society and other relevant stakeholders with an interest in matters pertaining to the Conference of the Parties may request to participate as observers in the meetings of the Conference of the Parties and of its subsidiary bodies. The rules of procedure of the Conference of the Parties shall provide for modalities for such participation and shall not be unduly restrictive in this respect. The rules of procedure shall also provide for such representatives to have timely access to all relevant information.

Article 49

Scientific and Technical Body

1. A Scientific and Technical Body is hereby established.

2. The Scientific and Technical Body shall be composed of members serving in their expert capacity and in the best interest of the Agreement, nominated by Parties and elected by the Conference of the Parties, with suitable qualifications, taking into account the need for multidisciplinary expertise, including relevant scientific and technical expertise and expertise in relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, gender balance and equitable geographical representation. The terms of reference and modalities for the operation of the Scientific and Technical Body, including its selection process and the terms of members’ mandates, shall be determined by the Conference of the Parties at its first meeting.

3. The Scientific and Technical Body may draw on appropriate advice emanating from relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, as well as from other scientists and experts, as may be required.

4. Under the authority and guidance of the Conference of the Parties, and taking into account the multidisciplinary expertise referenced in paragraph 2 above, the Scientific and Technical Body shall provide scientific and technical advice to the Conference of the Parties, perform the functions assigned to it under this Agreement and such other functions as may be determined by the Conference of the Parties and provide reports to the Conference of the Parties on its work.

Article 50

Secretariat

1. A secretariat is hereby established. The Conference of the Parties, at its first meeting, shall make arrangements for the functioning of the secretariat, including deciding on its seat.

2. Until such time as the secretariat commences its functions, the Secretary-General of the United Nations, through the Division for Ocean Affairs and the Law of the Sea of the Office of Legal Affairs of the United Nations Secretariat, shall perform the secretariat functions under this Agreement.

3. The secretariat and the host State may conclude a headquarters agreement. The secretariat shall enjoy legal capacity in the territory of the host State and be granted such privileges and immunities by the host State as are necessary for the exercise of its functions.

4. The secretariat shall:

(a) Provide administrative and logistical support to the Conference of the Parties and its subsidiary bodies for the purposes of the implementation of this Agreement;

(b) Arrange and service the meetings of the Conference of the Parties and of any other bodies as may be established under this Agreement or by the Conference of the Parties;

(c) Circulate information relating to the implementation of this Agreement in a timely manner, including making decisions of the Conference of the Parties publicly available and transmitting them to all Parties, as well as to relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies;

(d) Facilitate cooperation and coordination, as appropriate, with the secretariats of other relevant international bodies and, in particular, enter into such administrative and contractual arrangements as may be required for that purpose and for the effective discharge of its functions, subject to approval by the Conference of the Parties;

(e) Prepare reports on the execution of its functions under this Agreement and submit them to the Conference of the Parties;

(f) Provide assistance with the implementation of this Agreement and perform such other functions as may be determined by the Conference of the Parties or assigned to it under this Agreement.

Article 51

Clearing-House Mechanism

1. A Clearing-House Mechanism is hereby established.

2. The Clearing-House Mechanism shall consist primarily of an open-access platform. The specific modalities for the operation of the Clearing-House Mechanism shall be determined by the Conference of the Parties.

3. The Clearing-House Mechanism shall:

(a) Serve as a centralized platform to enable Parties to access, provide and disseminate information with respect to activities taking place pursuant to the provisions of this Agreement, including information relating to:

(i) Marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction, as set out in Part II of this Agreement;

(ii) The establishment and implementation of area-based management tools, including marine protected areas;

(iii) Environmental impact assessments;

(iv) Requests for capacity-building and the transfer of marine technology and opportunities with respect thereto, including research collaboration and training opportunities, information on sources and availability of technological information and data for the transfer of marine technology, opportunities for facilitated access to marine technology and the availability of funding;

(b) Facilitate the matching of capacity-building needs with the support available and with providers for the transfer of marine technology, including governmental, non- governmental or private entities interested in participating as donors in the transfer of marine technology, and facilitate access to related know-how and expertise;

(c) Provide links to relevant global, regional, subregional, national and sectoral clearing-house mechanisms and other gene banks, repositories and databases, including those pertaining to relevant traditional knowledge of Indigenous Peoples and local communities, and promote, where possible, links with publicly available private and non- governmental platforms for the exchange of information;

(d) Build on global, regional and subregional clearing-house institutions, where applicable, when establishing regional and subregional mechanisms under the global mechanism;

(e) Foster enhanced transparency, including by facilitating the sharing of environmental baseline data and information relating to the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction between Parties and other relevant stakeholders;

(f) Facilitate international cooperation and collaboration, including scientific and technical cooperation and collaboration;

(g) Perform such other functions as may be determined by the Conference of the Parties or assigned to it under this Agreement.

4. The Clearing-House Mechanism shall be managed by the secretariat, without prejudice to possible cooperation with other relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies as determined by the Conference of the Parties, including the Intergovernmental Oceanographic Commission of the United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization, the International Seabed Authority, the International Maritime Organization and the Food and Agriculture Organization of the United Nations.

5. In the management of the Clearing-House Mechanism, full recognition shall be given to the special requirements of developing States Parties, as well as the special circumstances of small island developing States Parties, and their access to the mechanism shall be facilitated to enable those States to utilize it without undue obstacles or administrative burdens. Information shall be included on activities to promote information- sharing, awareness-raising and dissemination in and with those States, as well as to provide specific programmes for those States.

6. The confidentiality of information provided under this Agreement and rights thereto shall be respected. Nothing under this Agreement shall be interpreted as requiring the sharing of information that is protected from disclosure under the domestic law of a Party or other applicable law.

PART VII

Financial resources and mechanism

Article 52

Funding

1. Each Party shall provide, within its capabilities, resources in respect of those activities that are intended to achieve the objectives of this Agreement, taking into account its national policies, priorities, plans and programmes.

2. The institutions established under this Agreement shall be funded through assessed contributions of the Parties.

3. A mechanism for the provision of adequate, accessible, new and additional and predictable financial resources under this Agreement is hereby established. The mechanism shall assist developing States Parties in implementing this Agreement, including through funding in support of capacity-building and the transfer of marine technology, and perform other functions as set out in this article for the conservation and sustainable use of marine biological diversity.

4. The mechanism shall include:

(a) A voluntary trust fund established by the Conference of the Parties to facilitate the participation of representatives of developing States Parties, in particular least developed countries, landlocked developing countries and small island developing States, in the meetings of the bodies established under this Agreement;

(b) A special fund that shall be funded through the following sources:

(i) Annual contributions in accordance with article 14, paragraph 6;

(ii) Payments in accordance with article 14, paragraph 7;

(iii) Additional contributions from Parties and private entities wishing to provide financial resources to support the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction;

(c) The Global Environment Facility trust fund.

5. The Conference of the Parties may consider the possibility of establishing additional funds, as part of the financial mechanism, to support the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, to finance rehabilitation and ecological restoration of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction.

6. The special fund and the Global Environment Facility trust fund shall be utilized in order to:

(a) Fund capacity-building projects under this Agreement, including effective projects on the conservation and sustainable use of marine biological diversity and activities and programmes, including training related to the transfer of marine technology;

(b) Assist developing States Parties in implementing this Agreement;

(c) Support conservation and sustainable use programmes by Indigenous Peoples and local communities as holders of traditional knowledge;

(d) Support public consultations at the national, subregional and regional levels;

(e) Fund the undertaking of any other activities as decided by the Conference of the Parties.

7. The financial mechanism should seek to ensure that duplication is avoided, and complementarity and coherence promoted, among the utilization of the funds within the mechanism.

8. Financial resources mobilized in support of the implementation of this Agreement may include funding provided through public and private sources, both national and international, including, but not limited to, contributions from States, international financial institutions, existing funding mechanisms under global and regional instruments, donor agencies, intergovernmental organizations, non-governmental organizations and natural and juridical persons, and through public-private partnerships.

9. For the purposes of this Agreement, the mechanism shall function under the authority, where appropriate, and guidance of the Conference of the Parties and shall be accountable thereto. The Conference of the Parties shall provide guidance on overall strategies, policies, programme priorities and eligibility for access to and utilization of financial resources.

10. The Conference of the Parties and the Global Environment Facility shall agree upon arrangements to give effect to the above paragraphs at the first meeting of the Conference of the Parties.

11. In recognition of the urgency to address the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, the Conference of the Parties shall determine an initial resource mobilization goal through 2030 for the special fund from all sources, taking into account, inter alia, the institutional modalities of the special fund and the information provided through the capacity-building and transfer of marine technology committee.

12. Eligibility for access to funding under this Agreement shall be open to developing States Parties on the basis of need. Funding under the special fund shall be distributed according to equitable sharing criteria, taking into account the needs for assistance of Parties with special requirements, in particular the least developed countries, landlocked developing countries, geographically disadvantaged States, small island developing States and coastal African States, archipelagic States and developing middle-income countries, and taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries. The special fund shall be aimed at ensuring efficient access to funding through simplified application and approval procedures and enhanced readiness of support for such developing States Parties.

13. In the light of capacity constraints, Parties shall encourage international organizations to grant preferential treatment to, and consider the specific needs and special requirements of developing States Parties, in particular the least developed countries, landlocked developing countries and small island developing States, and taking into account the special circumstances of small island developing States and of least developed countries, in the allocation of appropriate funds and technical assistance and the utilization of their specialized services for the purposes of the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction.

14. The Conference of the Parties shall establish a finance committee on financial resources. It shall be composed of members possessing appropriate qualifications and expertise, taking into account gender balance and equitable geographical distribution. The terms of reference and modalities for the operation of the committee shall be decided by the Conference of the Parties. The committee shall periodically report and make recommendations on the identification and mobilization of funds under the mechanism. It shall also collect information and report on funding under other mechanisms and instruments contributing directly or indirectly to the achievement of the objectives of this Agreement. In addition to the considerations provided in this article, the committee shall consider, inter alia:

(a) The assessment of the needs of the Parties, in particular developing States Parties;

(b) The availability and timely disbursement of funds;

(c) The transparency of decision-making and management processes concerning fundraising and allocations;

(d) The accountability of the recipient developing States Parties with respect to the agreed use of funds.

15. The Conference of the Parties shall consider the reports and recommendations of the finance committee and take appropriate action.

16. The Conference of the Parties shall, in addition, undertake a periodic review of the financial mechanism to assess the adequacy, effectiveness and accessibility of financial resources, including for the delivery of capacity-building and the transfer of marine technology, in particular for developing States Parties.

PART VIII

Implementation and Compliance

Article 53

Implementation

Parties shall take the necessary legislative, administrative or policy measures, as appropriate, to ensure the implementation of this Agreement.

Article 54

Monitoring of implementation

Each Party shall monitor the implementation of its obligations under this Agreement and shall, in a format and at intervals to be determined by the Conference of the Parties, report to the Conference on measures that it has taken to implement this Agreement.

Article 55

Implementation and Compliance Committee

1. An Implementation and Compliance Committee to facilitate and consider the implementation of and promote compliance with the provisions of this Agreement is hereby established. The Implementation and Compliance Committee shall be facilitative in nature and function in a manner that is transparent, non-adversarial and non-punitive.

2. The Implementation and Compliance Committee shall consist of members possessing appropriate qualifications and experience nominated by Parties and elected by the Conference of the Parties, with due consideration given to gender balance and equitable geographical representation.

3. The Implementation and Compliance Committee shall operate under the modalities and rules of procedure adopted by the Conference of the Parties at its first meeting. The Implementation and Compliance Committee shall consider issues of implementation and compliance at the individual and systemic levels, inter alia, and report periodically and make recommendations, as appropriate while cognizant of respective national circumstances, to the Conference of the Parties.

4. In the course of its work, the Implementation and Compliance Committee may draw on appropriate information from bodies established under this Agreement, as well as relevant legal instruments and frameworks and relevant global, regional, subregional and sectoral bodies, as may be required.

PART IX

Settlement of disputes

Article 56

Prevention of disputes

Parties shall cooperate in order to prevent disputes.

Article 57

Obligation to settle disputes by peaceful means

Parties have the obligation to settle their disputes concerning the interpretation or application of this Agreement by negotiation, inquiry, mediation, conciliation, arbitration, judicial settlement, resort to regional agencies or arrangements, or other peaceful means of their own choice.

Article 58

Settlement of disputes by any peaceful means chosen by the Parties

Nothing in this Part impairs the right of any Party to this Agreement to agree at any time to settle a dispute between them concerning the interpretation or application of this Agreement by any peaceful means of their own choice.

Article 59

Disputes of a technical nature

Where a dispute concerns a matter of a technical nature, the Parties concerned may refer the dispute to an ad hoc expert panel established by them. The panel shall confer with the Parties concerned and shall endeavour to resolve the dispute expeditiously without recourse to binding procedures for the settlement of disputes under article 60 of this Agreement.

Article 60

Procedures for the settlement of disputes

1. Disputes concerning the interpretation or application of this Agreement shall be settled in accordance with the provisions for the settlement of disputes provided for in Part XV of the Convention.

2. The provisions of Part XV of and Annexes V, VI, VII and VIII to the Convention shall be deemed to be replicated for the purpose of the settlement of disputes involving a Party to this Agreement that is not a Party to the Convention.

3. Any procedure accepted by a Party to this Agreement that is also a Party to the Convention pursuant to article 287 of the Convention shall apply to the settlement of disputes under this Part, unless that Party, when signing, ratifying, approving, accepting or acceding to this Agreement, or at any time thereafter, has accepted another procedure pursuant to article 287 of the Convention for the settlement of disputes under this Part.

4. Any declaration made by a Party to this Agreement that is also a Party to the Convention pursuant to article 298 of the Convention shall apply to the settlement of disputes under this Part, unless that Party, when signing, ratifying, approving, accepting or acceding to this Agreement, or at any time thereafter, has made a different declaration pursuant to article 298 of the Convention for the settlement of disputes under this Part.

5. Pursuant to paragraph 2 above, a Party to this Agreement that is not a Party to the Convention, when signing, ratifying, approving, accepting or acceding to this Agreement, or at any time thereafter, shall be free to choose, by means of a written declaration, submitted to the depositary, one or more of the following means for the settlement of disputes concerning the interpretation or application of this Agreement:

(a) The International Tribunal for the Law of the Sea;

(b) The International Court of Justice;

(c) An Annex VII arbitral tribunal;

(d) An Annex VIII special arbitral tribunal for one or more of the categories of disputes specified in said Annex.

6. A Party to this Agreement that is not a Party to the Convention that has not issued a declaration shall be deemed to have accepted the option in paragraph 5 (c) above. If the parties to a dispute have accepted the same procedure for the settlement of the dispute, it may be submitted only to that procedure, unless the parties otherwise agree. If the parties to a dispute have not accepted the same procedure for the settlement of the dispute, it may be submitted only to arbitration under Annex VII to the Convention, unless the parties otherwise agree. Article 287, paragraphs 6 to 8, of the Convention shall apply to declarations made under paragraph 5 above.

7. A Party to this Agreement that is not a Party to the Convention may, when signing, ratifying, approving, accepting or acceding to this Agreement, or at any time thereafter, without prejudice to the obligations arising under this Part, declare in writing that it does not accept any or more of the procedures provided for in Part XV, section 2, of the Convention with respect to one or more of the categories of disputes set out in article 298 of the Convention for the settlement of disputes under this Part. Article 298 of the Convention shall apply to such a declaration.

8. The provisions of this article shall be without prejudice to the procedures on the settlement of disputes to which Parties have agreed as participants in a relevant legal instrument or framework, or as members of a relevant global, regional, subregional or sectoral body concerning the interpretation or application of such instruments and frameworks.

9. Nothing in this Agreement shall be interpreted as conferring jurisdiction upon a court or tribunal over any dispute that concerns or necessarily involves the concurrent consideration of the legal status of an area as within national jurisdiction, nor over any dispute concerning sovereignty or other rights over continental or insular land territory or a claim thereto of a Party to this Agreement, provided that nothing in this paragraph shall be interpreted as limiting the jurisdiction of a court or tribunal under Part XV, section 2, of the Convention.

10. For the avoidance of doubt, nothing in this Agreement shall be relied upon as a basis for asserting or denying any claims to sovereignty, sovereign rights or jurisdiction over land or maritime areas, including in respect to any disputes relating thereto.

Article 61

Provisional arrangements

Pending the settlement of a dispute in accordance with this Part, the parties to the dispute shall make every effort to enter into provisional arrangements of a practical nature.

PART X

Non-parties to this Agreement

Article 62

Non-parties to this Agreement

Parties shall encourage non-parties to this Agreement to become Parties thereto and to adopt laws and regulations consistent with its provisions.

PART XI

Good faith and abuse of rights

Article 63

Good faith and abuse of rights

Parties shall fulfil in good faith the obligations assumed under this Agreement and exercise the rights recognized therein in a manner that would not constitute an abuse of right.

PART XII

Final provisions

Article 64

Right to vote

1. Each Party to this Agreement shall have one vote, except as provided for in paragraph 2 below.

2. A regional economic integration organization Party to this Agreement, on matters within its competence, shall exercise its right to vote with a number of votes equal to the number of its member States that are Parties to this Agreement. Such an organization shall not exercise its right to vote if any of its member States exercises its right to vote, and vice versa.

Article 65

Signature

This Agreement shall be open for signature by all States and regional economic integration organizations from 20 September 2023 and shall remain open for signature at United Nations Headquarters in New York until 20 September 2025.

Article 66

Ratification, approval, acceptance and accession

This Agreement shall be subject to ratification, approval or acceptance by States and regional economic integration organizations. It shall be open for accession by States and regional economic integration organizations from the day after the date on which the Agreement is closed for signature. Instruments of ratification, approval, acceptance and accession shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations.

Article 67

Division of the competence of regional economic integration organizations and their member States in respect of the matters governed by this Agreement

1. Any regional economic integration organization that becomes a Party to this Agreement without any of its member States being a Party shall be bound by all the obligations under this Agreement. In the case of such organizations, one or more of whose member States is a Party to this Agreement, the organization and its member States shall decide on their respective responsibilities for the performance of their obligations under this Agreement. In such cases, the organization and the member States shall not be entitled to exercise rights under this Agreement concurrently.

2. In its instrument of ratification, approval, acceptance or accession, a regional economic integration organization shall declare the extent of its competence in respect of the matters governed by this Agreement. Any such organization shall also inform the depositary, who shall in turn inform the Parties, of any relevant modification of the extent of its competence.

Article 68

Entry into force

1. This Agreement shall enter into force 120 days after the date of deposit of the sixtieth instrument of ratification, approval, acceptance or accession.

2. For each State or regional economic integration organization that ratifies, approves or accepts this Agreement or accedes thereto after the deposit of the sixtieth instrument of ratification, approval, acceptance or accession, this Agreement shall enter into force on the thirtieth day following the deposit of its instrument of ratification, approval, acceptance or accession, subject to paragraph 1 above.

3. For the purposes of paragraphs 1 and 2 above, any instrument deposited by a regional economic integration organization shall not be counted as additional to those deposited by the member States of that organization.

Article 69

Provisional application

1. This Agreement may be applied provisionally by a State or regional economic integration organization that consents to its provisional application by so notifying the depositary in writing at the time of signature or deposit of its instrument of ratification, approval, acceptance or accession. Such provisional application shall become effective from the date of receipt of the notification by the depositary.

2. Provisional application by a State or regional economic integration organization shall terminate upon the entry into force of this Agreement for that State or regional economic integration organization or upon notification by that State or regional economic integration organization to the depositary in writing of its intention to terminate its provisional application.

Article 70

Reservations and exceptions

No reservations or exceptions may be made to this Agreement, unless expressly permitted by other articles of this Agreement.

Article 71

Declarations and statements

Article 70 does not preclude a State or regional economic integration organization, when signing, ratifying, approving, accepting or acceding to this Agreement, from making declarations or statements, however phrased or named, with a view, inter alia, to the harmonization of its laws and regulations with the provisions of this Agreement, provided that such declarations or statements do not purport to exclude or to modify the legal effect of the provisions of this Agreement in their application to that State or regional economic integration organization.

Article 72

Amendment

1. A Party may, by written communication addressed to the secretariat, propose amendments to this Agreement. The secretariat shall circulate such a communication to all Parties. If, within six months from the date of the circulation of the communication, not less than one half of the Parties reply favourably to the request, the proposed amendment shall be considered at the following meeting of the Conference of the Parties.

2. An amendment to this Agreement adopted in accordance with article 47 shall be communicated by the depositary to all Parties for ratification, approval or acceptance.

3. Amendments to this Agreement shall enter into force for the Parties ratifying, approving or accepting them on the thirtieth day following the deposit of instruments of ratification, approval or acceptance by two thirds of the number of Parties to this Agreement as at the time of adoption of the amendment. Thereafter, for each Party depositing its instrument of ratification, approval or acceptance of an amendment after the deposit of the required number of such instruments, the amendment shall enter into force on the thirtieth day following the deposit of its instrument of ratification, approval or acceptance.

4. An amendment may provide, at the time of its adoption, that a smaller or larger number of ratifications, approvals or acceptances shall be required for its entry into force than required under this article.

5. For the purposes of paragraphs 3 and 4 above, any instrument deposited by a regional economic integration organization shall not be counted as additional to those deposited by the member States of that organization.

6. A State or regional economic integration organization that becomes a Party to this Agreement after the entry into force of amendments in accordance with paragraph 3 above shall, failing an expression of a different intention by that State or regional economic integration organization:

(a) Be considered as a Party to this Agreement as so amended;

(b) Be considered as a Party to the unamended Agreement in relation to any Party not bound by the amendment.

Article 73

Denunciation

1. A Party may, by written notification addressed to the Secretary-General of the United Nations, denounce this Agreement and may indicate its reasons. Failure to indicate reasons shall not affect the validity of the denunciation. The denunciation shall take effect one year after the date of receipt of the notification, unless the notification specifies a later date.

2. The denunciation shall not in any way affect the duty of any Party to fulfil any obligation embodied in this Agreement to which it would be subject under international law independently of this Agreement.

Article 74

Annexes

1. The annexes form an integral part of this Agreement and, unless expressly provided otherwise, a reference to this Agreement or to one of its parts includes a reference to the annexes relating thereto.

2. The provisions of article 72 relating to the amendment of this Agreement shall also apply to the proposal, adoption and entry into force of a new annex to the Agreement.

3. Any Party may propose an amendment to any annex to this Agreement for consideration at the next meeting of the Conference of the Parties. The annexes may be amended by the Conference of the Parties. Notwithstanding the provisions of article 72, the following provisions shall apply in relation to amendments to annexes to this Agreement:

(a) The text of the proposed amendment shall be communicated to the secretariat at least 150 days before the meeting. The secretariat shall, upon receiving the text of the proposed amendment, communicate it to the Parties. The secretariat shall consult relevant subsidiary bodies, as required, and shall communicate any response to all Parties not later than 30 days before the meeting;

(b) Amendments adopted at a meeting shall enter into force 180 days after the close of that meeting for all Parties, except those that make an objection in accordance with paragraph 4 below.

4. During the period of 180 days provided for in paragraph 3 (b) above, any Party may, by notification in writing to the depositary, make an objection with respect to the amendment. Such objection may be withdrawn at any time by written notification to the depositary and, thereupon, the amendment to the annex shall enter into force for that Party on the thirtieth day after the date of withdrawal of the objection.

Article 75

Depositary

The Secretary-General of the United Nations shall be the depositary of this Agreement and any amendments or revisions thereto.

Article 76

Aubethentic texts

The Arabic, Chinese, English, French, Russian and Spanish texts of this Agreement are equally authentic.

ANNEX I

Indicative criteria for identification of areas

(a) Uniqueness;

(b) Rarity;

(c) Special importance for the life history stages of species;

(d) Special importance of the species found therein;

(e) The importance for threatened, endangered or declining species or habitats;

(f) Vulnerability, including to climate change and ocean acidification;

(g) Fragility;

(h) Sensitivity;

(i) Biological diversity and productivity;

(j) Representativeness;

(k) Dependency;

(l) Naturalness;

(m) Ecological connectivity;

(n) Important ecological processes occurring therein;

(o) Economic and social factors;

(p) Cultural factors;

(q) Cumulative and transboundary impacts;

(r) Slow recovery and resilience;

(s) Adequacy and viability;

(t) Replication;

(u) Sustainability of reproduction;

(v) Existence of conservation and management measures.

ANNEX II

Types of capacity-building and of the transfer of marine technology

Under this Agreement, capacity-building and transfer of marine technology initiatives may include but are not limited to:

(a) The sharing of relevant data, information, knowledge and research, in user- friendly formats, including:

(i) The sharing of marine scientific and technological knowledge;

(ii) The exchange of information on the conservation and sustainable use of marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction;

(iii) The sharing of research and development results;

(b) Information dissemination and awareness-raising, including with regard to:

(i) Marine scientific research, marine sciences and related marine operations and services;

(ii) Environmental and biological information collected through research conducted in areas beyond national jurisdiction;

(iii) Relevant traditional knowledge in line with the free, prior and informed consent of the holders of such knowledge;

(iv) Stressors on the ocean that affect marine biological diversity of areas beyond national jurisdiction, including the adverse effects of climate change, such as warming and ocean deoxygenation, as well as ocean acidification;

(v) Measures such as area-based management tools, including marine protected areas;

(vi) Environmental impact assessments;

(c) The development and strengthening of relevant infrastructure, including equipment, such as:

(i) The development and establishment of necessary infrastructure;

(ii) The provision of technology, including sampling and methodology equipment (e.g., for water, geological, biological or chemical samples);

(iii) The acquisition of the equipment necessary to support and further develop research and development capabilities, including in data management, in the context of activities with respect to marine genetic resources and digital sequence information on marine genetic resources of areas beyond national jurisdiction, measures such as area-based management tools, including marine protected areas, and the conduct of environmental impact assessments;

(d) The development and strengthening of institutional capacity and national regulatory frameworks or mechanisms, including:

(i) Governance, policy and legal frameworks and mechanisms;

(ii) Assistance in the development, implementation and enforcement of national legislative, administrative or policy measures, including associated regulatory, scientific and technical requirements at the national, subregional or regional level;

(iii) Technical support for the implementation of the provisions of this Agreement, including for data monitoring and reporting;

(iv) Capacity to translate information and data into effective and efficient policies, including by facilitating access to and the acquisition of knowledge necessary to inform decision makers in developing States Parties;

(v) The establishment or strengthening of the institutional capacities of relevant national and regional organizations and institutions;

(vi) The establishment of national and regional scientific centres, including as data repositories;

(vii) The development of regional centres of excellence;

(viii) The development of regional centres for skills development;

(ix) Increasing cooperative links between regional institutions, for example, North-South and South-South collaboration and collaboration among regional seas organizations and regional fisheries management organizations;

(e) The development and strengthening of human and financial management resource capabilities and of technical expertise through exchanges, research collaboration, technical support, education and training and the transfer of marine technology, such as:

(i) Collaboration and cooperation in marine science, including through data collection, technical exchange, scientific research projects and programmes, and the development of joint scientific research projects in cooperation with institutions in developing States;

(ii) Education and training in:

a. The natural and social sciences, both basic and applied, to develop scientific and research capacity;

b. Technology, and the application of marine science and technology, to develop scientific and research capacities;

c. Policy and governance;

d. The relevance and application of traditional knowledge;

(iii) The exchange of experts, including experts on traditional knowledge;

(iv) The provision of funding for the development of human resources and technical expertise, including through:

a. The provision of scholarships or other grants for representatives of small island developing States Parties in workshops, training programmes or other relevant programmes to develop their specific capacities;

b. The provision of financial and technical expertise and resources, in particular for small island developing States, concerning environmental impact assessments;

(v) The establishment of a networking mechanism among trained human resources;

(f) The development and sharing of manuals, guidelines and standards, including:

(i) Criteria and reference materials;

(ii) Technology standards and rules;

(iii) A repository for manuals and relevant information to share knowledge and capacity on how to conduct environmental impact assessments, lessons learned and best practices;

(g) The development of technical, scientific and research and development programmes, including biotechnological research activities.

Avtale under De forente nasjoners havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon

Fortale

Partene i denne avtale,

som minner om de relevante bestemmelsene i De forente nasjoners havrettskonvensjon av 10. desember 1982, herunder forpliktelsen til å beskytte og bevare det marine miljøet,

som understreker behovet for å respektere balansen mellom rettigheter, forpliktelser og interesser som er nedfelt i konvensjonen,

som erkjenner behovet for på en sammenhengende og samarbeidsbasert måte å bekjempe tap av biologisk mangfold og nedbrytning av økosystemer i havet som særlig skyldes klimaendringenes innvirkning på marine økosystemer, blant annet oppvarming og deoksygenering, samt havforsuring, forurensning, herunder plastforurensning, og bruk som ikke er bærekraftig,

som er seg bevisst at det omfattende globale regimet under konvensjonen har behov for å bli bedre i stand til å håndtere spørsmål om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

som erkjenner viktigheten av å bidra til å realisere en rettferdig og rimelig internasjonal økonomisk orden som tar hensyn til hele menneskehetens interesser og behov, særlig utviklingslandenes særlige interesser og behov, enten de er kyst- eller kystløse stater,

som også erkjenner at støtte til statsparter som er utviklingsland gjennom kapasitetsbygging samt utvikling og overføring av marin teknologi er vesentlige elementer for å nå målsettingene om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

som minner om De forente nasjoners erklæring om urfolks rettigheter,

som bekrefter at ikke noe i denne avtale skal forstås dithen at det innskrenker eller opphever urfolks eksisterende rettigheter, blant annet som nedfelt i De forente nasjoners erklæring om urfolks rettigheter, eller, i tilfelle, lokalsamfunns eksisterende rettigheter.

som erkjenner konvensjonens uttrykte forpliktelse til, så langt det lar seg gjøre, å vurdere hvilke effekter aktiviteter under en stats jurisdiksjon eller kontroll kan ha på det marine miljøet, når staten har rimelig grunn til å anta at slike aktiviteter kan forårsake vesentlig forurensning av eller betydelige og skadelige endringer i det marine miljøet,

som er seg bevisst konvensjonens uttrykte forpliktelse til å treffe alle nødvendige tiltak for å sikre at forurensning som skyldes hendelser eller aktiviteter, ikke spres utover områdene der suverene rettigheter utøves i samsvar med konvensjonen,

som ønsker å opptre som havets forvaltere i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon på vegne av nåværende og framtidige generasjoner ved å beskytte, pleie og sikre ansvarlig bruk av det marine miljøet, opprettholde helheten til økosystemer i havet og bevare den iboende verdien av biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

som erkjenner at det å generere, gi tilgang til og utnytte digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, og på en rett og rimelig måte å dele de fordelene utnyttelsen av den bringer med seg, bidrar til forskning og nyskaping og til det alminnelige formålet med denne avtale,

som respekterer alle staters suverenitet, territoriale integritet og politiske uavhengighet,

som minner om at den rettslige statusen til ikke-parter i konvensjonen eller andre tilknyttede avtaler er regulert av reglene i traktatretten,

som også minner om at stater, slik det framgår av konvensjonen, er ansvarlige for å oppfylle sine internasjonale forpliktelser angående beskyttelse og bevaring av det marine miljøet og kan være erstatningspliktige i samsvar med folkeretten,

som er forpliktet til å oppnå bærekraftig utvikling,

som har en forhåpning om å oppnå universell deltakelse,

er blitt enige om følgende:

DEL I

Alminnelige bestemmelser

Artikkel 1

Termbruk

I denne avtale menes med

1. «områdebasert forvaltningsverktøy»: et verktøy, herunder et marint verneområde, for et geografisk definert område, som tjener til å forvalte én eller flere sektorer eller aktiviteter med sikte på å oppnå bestemte målsettinger for bevaring og bærekraftig bruk i samsvar med denne avtale,

2. «områder utenfor nasjonal jurisdiksjon»: det åpne hav og Området,

3. «bioteknologi» enhver teknologisk anvendelse som gjør bruk av biologiske systemer, levende organismer eller derivater av disse for å framstille eller modifisere produkter eller prosesser til en bestemt bruk,

4. «uttak», i forbindelse med marine genetiske ressurser: uttak eller prøvetaking av marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

5. «konvensjon»: De forente nasjoners havrettskonvensjon av 10. desember 1982,

6. «kumulative virkninger»: de samlede og gradvis økende virkningene som følger av forskjellige aktiviteter, herunder kjente forutgående og nåværende aktiviteter og aktiviteter som med rimelighet kan forutses, eller av at liknende aktiviteter gjentas over tid, og konsekvensene av klimaendringer, havforsuring og tilknyttede virkninger,

7. «konsekvensutredning»: en prosess for å identifisere og vurdere de potensielle virkningene av en aktivitet med sikte på å informere beslutningstaking,

8. «marine genetiske ressurser» ethvert materiale av sjøplante-, animalsk, mikrobielt eller annet opphav som inneholder funksjonelle arvelighetsenheter av faktisk eller potensiell verdi,

9. «marint verneområde»: et geografisk definert marint område som er utpekt og forvaltes for å oppnå bestemte langsiktige målsettinger for bevaring av biologisk mangfold, og som i aktuelle tilfeller kan tillate bærekraftig bruk forutsatt at den er i samsvar med bevaringsmålsettingene,

10. «marin teknologi»: blant annet opplysninger og data presentert i et brukervennlig format om marine vitenskaper og tilknyttede marine operasjoner og tjenester; håndbøker, retningslinjer, kriterier, standarder og referansemateriale; prøvetakings- og metodologiutstyr; observasjonsanlegg og utstyr for observasjoner, analyse og eksperimentering i felt og i laboratorier; datamaskiner og programvare, herunder modeller og modelleringsteknikker; tilknyttet bioteknologi; ekspertise, kunnskap, ferdigheter, teknisk og juridisk ekspertise og analytiske metoder knyttet til bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold,

11. «part»: en stat eller en regional organisasjon for økonomisk integrasjon som har samtykket i å være bundet av denne avtale, og som denne avtale er i kraft for,

12. «regional organisasjon for økonomisk integrasjon»: en organisasjon bestående av suverene stater i en gitt region som dens medlemsstater har overført kompetanse til i spørsmål som reguleres av denne avtale, og som er behørig bemyndiget i samsvar med sine interne prosedyrer til å undertegne, ratifisere, godkjenne, godta eller tiltre denne avtale,

13. «bærekraftig bruk»: å bruke bestanddeler av biologisk mangfold på en måte og i et omfang som ikke fører til svekket biologisk mangfold på lang sikt, for derved å opprettholde dets potensial for å tilfredsstille behovene og forhåpningene til nåværende og framtidige generasjoner,

14. «utnyttelse av marine genetiske ressurser»: å drive forskning og utvikling på den genetiske og/eller biomekaniske sammensetningen av marine genetiske ressurser, herunder gjennom bruk av bioteknologi som definert i nr. 3 ovenfor.

Artikkel 2

Alminnelig formål

Denne avtale har til formål å sikre bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, i nåtiden og på lang sikt, gjennom effektiv gjennomføring av de relevante bestemmelser i konvensjonen og ytterligere internasjonalt samarbeid og samordning.

Artikkel 3

Virkeområde

Denne avtale gjelder i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

Artikkel 4

Unntak

Denne avtale gjelder ikke for krigsskip, militært luftfartøy eller hjelpefartøy i marinen. Med unntak av del II gjelder denne avtale ikke for andre fartøy eller luftfartøy som eies eller benyttes av en part, og som på det aktuelle tidspunkt bare benyttes i statlig, ikke-kommersiell tjeneste. Hver part skal imidlertid, ved å vedta nødvendige tiltak som ikke svekker operasjonene eller operasjonskapasiteten til slike fartøy eller luftfartøy som den eier eller benytter, sikre at slike fartøy eller luftfartøy opptrer på en måte som, så langt det er rimelig og lar seg gjøre, er i samsvar med denne avtale.

Artikkel 5

Forhold mellom denne avtale og konvensjonen og relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer

1. Denne avtale skal tolkes og anvendes i sammenheng med og på en måte som er i samsvar med konvensjonen. Ingen bestemmelser i denne avtale skal berøre staters rettigheter, jurisdiksjon og plikter etter konvensjonen, blant annet med hensyn til den eksklusive økonomiske sonen og kontinentalsokkelen innenfor og utenfor 200 nautiske mil.

2. Denne avtale skal tolkes og anvendes på en måte som ikke undergraver relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, og som fremmer sammenheng og samordning med disse instrumentene, rammeverkene og organene.

3. Den rettslige statusen til ikke-parter i konvensjonen eller andre tilknyttede avtaler med hensyn til disse instrumentene forblir uberørt av denne avtale.

Artikkel 6

Uten berøring

Denne avtale, herunder ethvert vedtak eller enhver anbefaling fra partsmøtet eller hvilke som helst av dets underliggende organer og eventuelle handlinger, tiltak eller aktiviteter iverksatt på grunnlag av disse, skal ikke berøre suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon og skal ikke påberopes som grunnlag for å fremsette eller avvise noe krav på suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon, heller ikke med hensyn til enhver tvist angående disse.

Artikkel 7

Alminnelige prinsipper og tilnærminger

For å oppnå formålene med denne avtale skal partene ha følgende prinsipper og tilnærminger som rettesnor:

a) prinsippet om at forurenser betaler,

b) prinsippet om menneskehetens fellesarv som er beskrevet i konvensjonen,

c) den vitenskapelige havforskningens frihet, sammen med det åpne havs øvrige friheter,

d) prinsippet om rimelighet, og rett og rimelig fordeling av fordeler

e) føre-var-prinsippet eller føre-var-tilnærmingen, avhengig av omstendighetene.

f) en økosystemtilnærming,

g) en integrert tilnærming til havforvaltning,

h) en tilnærming som styrker økosystemenes robusthet, blant annet mot skadevirkningene av klimaendringer og havforsuring, og som også opprettholder og gjenoppretter økosystemenes helhet, blant annet karbonkretsløpets funksjoner, som understøtter havets rolle i klimaet,

i) bruken av den best tilgjengelige forskning og vitenskapelig informasjon,

j) bruk av relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, hvis tilgjengelig,

k) at partene respekterer, fremmer og tar hensyn til sine respektive forpliktelser, slik omstendighetene tilsier, angående urfolks eller, slik det passer lokalsamfunns rettigheter når de handler for å håndtere spørsmål om bevaring og bærekraftig bruk av biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

l) at skade eller risiko ikke direkte eller indirekte overføres fra ett område til et annet, og at én type forurensning ikke omgjøres til en annen, når det treffes tiltak for å hindre, begrense og kontrollere forurensning av det marine miljøet,

m) full anerkjennelse av de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til de minst utviklede landene,

n) anerkjennelse av de særlige interessene og behovene til kystløse utviklingsland.

Artikkel 8

Internasjonalt samarbeid

1. Partene skal samarbeide etter denne avtale om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, blant annet gjennom å styrke og intensivere/ samarbeid med og fremme samarbeid blant relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer for å oppnå formålene med denne avtale.

2. Partene skal, slik det passer, bestrebe seg på å fremme formålene med denne avtale når de er med på å treffe beslutninger i henhold til andre relevante rettslige instrumenter og rammeverk eller globale, regionale, subregionale eller sektorielle organer.

3. Partene skal fremme internasjonalt samarbeid innen marin vitenskapelig forskning og innen utvikling og overføring av marin teknologi i samsvar med konvensjonen til støtte for formålene med denne avtale.

DEL II

Marine genetiske ressurser, herunder rett og rimelig fordeling av fordeler

Artikkel 9

Formål

Formålene med denne del er

a) rett og rimelig deling av fordeler som følger av aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

b) å bygge og utvikle kapasiteten hos partene, særlig statsparter som er utviklingsland, i særdeleshet de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland, geografisk vanskeligstilte stater, små utviklingsøystater, afrikanske kyststater, arkipelstater og mellominntektsutviklingsland, til å utføre aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

c) å generere kunnskap, vitenskapelig forståelse og teknologisk innovasjon, blant annet ved å utvikle og drive marin vitenskapelig forskning, som grunnleggende bidrag til gjennomføringen av denne avtale,

d) å utvikle og overføre marin teknologi i samsvar med denne avtale.

Artikkel 10

Anvendelse

1. Bestemmelsene i denne avtale gjelder for aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon innsamlet og generert etter at denne avtale har trådt i kraft for vedkommende part. Anvendelsen av bestemmelsene i denne avtale skal også omfatte utnyttelse av marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon innsamlet eller generert før ikrafttredelse, med mindre en part gjør et skriftlig unntak i henhold til artikkel 70 når den undertegner, ratifiserer, godkjenner, godtar eller tiltrer denne avtale.

2. Bestemmelsene i denne del gjelder ikke for

a) fiske regulert i relevant folkerett og fiskerelaterte aktiviteter, eller

b) fisk eller andre levende marine ressurser som man vet er tatt gjennom fiske og fiskerelaterte aktiviteter fra områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, unntatt når slik fisk eller slike andre levende marine ressurser er regulert som utnyttelse etter denne del.

3. Forpliktelsene i denne del gjelder ikke for en parts militære aktiviteter, herunder militære aktiviteter utført av statlige fartøy og luftfartøy i ikke-kommersiell tjeneste. Forpliktelsene i denne del med hensyn til utnyttelse av marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon gjelder for en parts ikke-militære aktiviteter.

Artikkel 11

Aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon

1. Aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, kan gjennomføres av alle parter uten hensyn til deres geografiske beliggenhet, og av fysiske eller juridiske personer under partenes jurisdiksjon. Slike aktiviteter skal gjennomføres i samsvar med denne avtale.

2. Partene skal fremme samarbeid i alle aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

3. Uttak av marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon skal utføres med behørig respekt for rettighetene og de legitime interessene til kyststater i områder innenfor deres nasjonale jurisdiksjon og med behørig respekt for interessene til andre stater i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, i samsvar med konvensjonen. Til dette formål skal partene bestrebe seg på å samarbeide, slik det passer, blant annet gjennom spesifikke rammer for funksjonen til mekanismen for informasjonsutveksling som fastsatt etter artikkel 51, med sikte på å gjennomføre denne avtale.

4. Ingen stat skal gjøre krav på eller utøve suverenitet eller suverene rettigheter over marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Ingen slike krav på eller slik utøvelse av suverenitet eller suverene rettigheter skal anerkjennes.

5. Uttak av marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon skal ikke danne rettslig grunnlag for noe krav på noen del av det marine miljøet eller dets ressurser.

6. Aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon er i alle staters interesse og til beste for hele menneskeheten, særlig med henblikk på å styrke menneskehetens vitenskapelige kunnskap og fremme bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold, idet det særlig tas hensyn til utviklingslandenes interesser og behov.

7. Aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon skal utelukkende gjennomføres til fredelige formål.

Artikkel 12

Notifikasjon om aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon

1. Partene skal treffe alle nødvendige tiltak i sin lovgivning, forvaltning og politikk for å sikre at opplysninger meldes inn til mekanismen for informasjonsutveksling i samsvar med denne del.

2. Følgende skal meldes inn til mekanismen for informasjonsutveksling seks måneder eller tidligst mulig før uttak av marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon:

a) hva som samles inn og til hvilke formål, herunder eventuelle programmer som arbeidet inngår i,

b) forskningsemne eller, hvis kjent, de marine genetiske ressursene det skal fokuseres på, eller som skal samles inn, og til hvilke formål slike ressurser skal samles inn,

c) de geografiske områdene der uttaket skal foregå,

d) et sammendrag av metoden og midlene som skal brukes til uttaket, blant annet fartøyenes navn, tonnasje, type og klasse samt vitenskapelig utstyr og/eller studiemetoder som skal benyttes,

e) informasjon om eventuelle andre bidrag til større programmer som foreslås,

f) forventet dato for forskningsfartøyenes første ankomst og siste avreise, eller eventuelt for utplassering og fjerning av utstyret,

g) navn på sponsorinstitusjon(er) og prosjektansvarlig,

h) muligheter for forskere fra alle stater, særlig forskere fra utviklingsland, til å delta i eller bli knyttet til prosjektet,

i) i hvilken utstrekning man mener at stater som måtte trenge og anmode om teknisk bistand, særlig utviklingsland, bør ha anledning til å delta eller være representert i prosjektet,

j) en dataforvaltningsplan utarbeidet i samsvar med åpen og ansvarlig datastyring, der det tas hensyn til gjengs internasjonal praksis.

3. Når notifikasjon som nevnt i nr. 2 ovenfor er mottatt, skal mekanismen for informasjonsutveksling automatisk utstede en standardisert «BBNJ» (biodiversity beyond national jurisdiction) batchidentifikator.

4. Dersom det skjer en vesentlig endring i informasjonen som er gitt til mekanismen for informasjonsutveksling forut for det planlagte uttaket, skal ajourførte opplysninger meldes inn til mekanismen for informasjonsutveksling innen rimelig tid og senest når uttaket begynner, så sant det lar seg gjøre.

5. Partene skal sørge for at følgende opplysninger, sammen med standardisert «BBNJ» batchidentifikator, meldes inn til mekanismen for informasjonsutveksling så snart de blir tilgjengelige, men senest ett år etter uttaket av marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon:

a) biblioteket eller databasen der digital informasjon om marine genetiske ressurser er eller vil bli lagret,

b) hvor alle marine genetiske ressurser innsamlet i felt er eller vil bli lagret eller oppbevart,

c) en rapport med detaljer angående det geografiske området der marine genetiske ressurser er innsamlet, blant annet informasjon om breddegrad, lengdegrad og dybde, og i den utstrekning de foreligger, funnene fra den gjennomførte virksomheten,

d) eventuelle nødvendige ajourføringer av dataforvaltningsplanen som det er gitt bestemmelser om i nr. 2) bokstav j) ovenfor.

6. Partene skal sikre at prøver på marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som ligger i offentlige samlinger eller databaser under deres jurisdiksjon, kan identifiseres som hentet fra områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, i samsvar med gjengs internasjonal praksis og så langt det lar seg gjøre.

7. Partene skal sikre at offentlige samlinger, så langt det lar seg gjøre, og databaser under deres jurisdiksjon annethvert år utarbeider en aggregert rapport om tilgang til marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon knyttet til deres standardiserte «BBNJ» batchidentifikator, og gjøre rapporten tilgjengelig for komiteen for tilgang og fordeling av fordeler som opprettes i henhold til artikkel 15.

8. Dersom marine genetiske ressurser fra områder utenfor nasjonal jurisdiksjon og, så sant det lar seg gjøre, digital sekvensinformasjon om slike ressurser blir gjenstand for utnyttelse, herunder kommersialisering, i regi av fysiske eller juridiske personer under deres jurisdiksjon, skal partene sikre at følgende informasjon, herunder standardisert «BBNJ» batchidentifikator, hvis tilgjengelig, meldes inn til mekanismen for informasjonsutveksling så snart slik informasjon blir tilgjengelig:

a) hvor resultatene av utnyttelsen, for eksempel publikasjoner, innvilgede patenter, hvis tilgjengelig og i størst mulig utstrekning, og utviklede produkter, er å finne,

b) hvis tilgjengelig, enkeltheter ved innmeldingen til mekanismen for informasjonsutveksling etter uttaket angående de marine genetiske ressursene som var gjenstand for utnyttelse,

c) hvor den opphavelige prøven som er gjenstand for utnyttelse, er oppbevart,

d) hvilke nærmere rammer man ser for seg for tilgang til marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser som utnyttes, og en dataforvaltningsplan for det samme,

e) informasjon som måtte være tilgjengelig etter markedsintroduksjon om salg av relevante produkter og eventuell annen utvikling.

Artikkel 13

Tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn knyttet til marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon

Partene skal, når det er relevant, og slik det passer, treffe tiltak i sin lovgivning, forvaltning og politikk for å sikre at det ikke søkes adgang til tradisjonell kunnskap knyttet til marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som urfolk og lokalsamfunn sitter med, uten at disse urfolkene og lokalsamfunnene er involvert og har gitt sitt frie og forutgående informerte samtykke eller godkjenning. Mekanismen for informasjonsutveksling kan legge til rette for tilgang til slik tradisjonell kunnskap. Tilgang til og bruk av slik tradisjonell kunnskap skal skje på gjensidig avtalte vilkår.

Artikkel 14

Rett og rimelig fordeling av fordeler

1. Fordelene som følger av aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal deles på en rett og rimelig i samsvar med denne del og bidra til bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

2. Ikke-monetære fordeler skal deles i samsvar med denne avtale i form av blant annet

a) tilgang til prøver og prøvesamlinger i samsvar med gjengs internasjonal praksis,

b) tilgang til digital sekvensinformasjon i samsvar med gjengs internasjonal praksis,

c) åpen tilgang til gjenfinnbare, tilgjengelige, sambrukbare og gjenbrukbare (findable, accessible, interoperable and reusable (FAIR)) vitenskapelige data i samsvar med gjengs internasjonal praksis og åpen og ansvarlig datastyring,

d) informasjon som inngår i notifikasjonene, sammen med standardisert «BBNJ» batchidentifikatorer, gitt i samsvar med artikkel 12, i offentlig søkbare og tilgjengelige former,

e) overføring av marin teknologi i tråd med relevante rammer fastsatt i del V i denne avtale,

f) kapasitetsbygging, blant annet ved å finansiere forskningsprogrammer, og partnerskapsmuligheter, særlig slike som er direkte relevante og materielle, for vitenskapsfolk og forskere i forskningsprosjekter, samt dedikerte initiativer, særlig for utviklingsland, idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til de minst utviklede landene,

g) økt teknisk og vitenskapelig samarbeid, særlig med vitenskapsfolk fra og vitenskapelige institusjoner i utviklingsland,

h) andre former for fordeler som fastsatt av partsmøtet idet det tas hensyn til anbefalinger fra komiteen for tilgang og fordeling av fordeler som opprettes i henhold til artikkel 15.

3. Partene skal treffe de nødvendige tiltak i sin lovgivning, forvaltning eller politikk for å sikre at marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, med tilhørende standardiserte «BBNJ» batchidentifikatorer, som utnyttes av fysiske eller juridiske personer under deres jurisdiksjon, blir oppbevart i offentlig tilgjengelige og nasjonalt eller internasjonalt vedlikeholdte offentlige samlinger eller databaser senest tre år etter at slik utnyttelse begynte, eller så snart de blir tilgjengelige, idet det tas hensyn til gjengs internasjonal praksis.

4. Adgangen til marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon i bibliotekene og databasene under en parts jurisdiksjon kan være underlagt rimelige vilkår som følger:

a) behovet for å bevare marine genetiske ressursers fysiske tilstand og kvalitet,

b) rimelige kostnader knyttet til å vedlikeholde vedkommende genbank, biobibliotek eller database der prøven, dataene eller informasjonen oppbevares,

c) rimelige kostnader knyttet til å gi adgang til den marine genetiske ressursen, dataene eller informasjonen,

d) andre rimelige vilkår i tråd med formålet med denne avtale, og muligheter for slik tilgang på rimelige og gunstige vilkår, blant annet på konsesjonelle og preferensielle vilkår, kan tilbys forskere og forskningsinstitusjoner fra utviklingsland.

5. Monetære fordeler fra utnyttelsen av marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, herunder kommersialisering, skal deles rett og rimelig gjennom den finansielle mekanismen som opprettes i medhold av artikkel 52 for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

6. Etter at denne avtale har trådt i kraft, skal utviklede parter yte årlige bidrag til spesialfondet som det henvises til i artikkel 52. En parts andel av bidraget skal være 50 prosent av partens faste bidrag til budsjettet som vedtas av partsmøtet i henhold til artikkel 47 nr. 6 bokstav e). Slik betaling skal fortsette inntil en beslutning treffes av partsmøtet i henhold til nr. 7 nedenfor.

7. Partsmøtet skal bestemme de nærmere rammene for fordeling av monetære fordeler fra utnyttelsen av marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, idet det tas hensyn til anbefalingene fra komiteen for tilgang og fordeling av fordeler som opprettes i henhold til artikkel 15. Dersom alle anstrengelser på å oppnå enighet er gjort, skal et vedtak gjøres med tre fjerdedels flertall av partene som er til stede og stemmer. Betalingene skal gjøres gjennom det spesialfondet som opprettes i henhold til artikkel 52. De nærmere rammene kan omfatte følgende:

a) milepælsbetalinger,

b) betalinger eller bidrag knyttet til kommersialisering av produkter, herunder betaling av en prosentandel av inntekten fra salg av produkter,

c) et lagdelt gebyr, betalt periodisk, basert på et diversifisert sett indikatorer som måler en parts aggregerte aktivitetsnivå,

d) andre former slik partsmøtet bestemmer, idet det tas hensyn til anbefalinger fra komiteen for tilgang og fordeling av fordeler.

8. Når partsmøtet vedtar de nærmere rammene, kan en part avgi en erklæring som fastslår at disse nærmere rammene først får virkning for denne parten etter et tidsrom på inntil fire år for å gi tid til nødvendig implementering. En part som avgir slik erklæring, skal fortsette å utføre betalingen som er fastsatt i nr. 6 ovenfor, inntil de nye rammene trer i kraft.

9. Når det bestemmer de nærmere rammene for deling av monetære fordeler fra bruk av digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon i henhold til nr. 7 ovenfor, skal partsmøtet ta hensyn til anbefalingene fra komiteen for tilgang og fordeling av fordeler idet den erkjenner at slike nærmere rammer bør være gjensidig understøttende og kunne tilpasses andre instrumenter for tilgang og fordeling av fordeler.

10. Partsmøtet skal, idet det tas hensyn til anbefalingene fra komiteen for tilgang og fordeling av fordeler som opprettes i henhold til artikkel 15, annethvert år gjennomgå og evaluere de monetære fordelene fra utnyttelsen av marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon. Første evaluering skal finne sted senest fem år etter at denne avtale har trådt i kraft. evalueringen skal omfatte vurdering av de årlige bidragene som det henvises til i nr. 6 ovenfor.

11. Partene skal treffe de nødvendige tiltak i sin lovgivning, forvaltning eller politikk, slik det passer, med sikte på å sikre at fordeler som følger av aktiviteter knyttet til marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som fysiske eller juridiske personer under deres jurisdiksjon gjennomfører, deles i samsvar med denne avtale.

Artikkel 15

Komité for tilgang og fordeling av fordeler

1. En komité for tilgang og fordeling av fordeler opprettes herved. Den skal blant annet tjene som et middel til å etablere retningslinjer for fordeling av fordeler i samsvar med artikkel 14, sørge for transparens og sikre en rett og rimelig fordeling av både monetære og ikke-monetære fordeler.

2. Komiteen for tilgang og fordeling av fordeler skal være sammensatt av 15 medlemmer som innehar passende kvalifikasjoner på tilknyttede områder, for å sikre at komiteen kan utøve sine funksjoner effektivt. Medlemmene skal oppnevnes av partene og velges av partsmøtet idet det tas hensyn til kjønnsbalanse og rimelig geografisk fordeling, og det skal sørges for at utviklingsland, herunder de minst utviklede landene, små utviklingsøystater og kystløse, er representert i komiteen. Mandat og nærmere rammer for komiteens arbeid skal fastsettes av partsmøtet.

3. Komiteen kan gi anbefalinger til partsmøtet i saker som gjelder denne del, blant annet følgende:

a) retningslinjer eller atferdsnormer for aktiviteter som angår marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, i samsvar med denne del,

b) tiltak for å gjennomføre beslutninger truffet i samsvar med denne del,

c) andeler eller mekanismer for fordeling av monetære fordeler i samsvar med artikkel 14,

d) saker angående denne del i relasjon til mekanismen for informasjonsutveksling,

e) saker angående denne del i relasjon til finansieringsmekanismen som opprettes i henhold til artikkel 52,

f) andre saker angående denne del som partsmøtet måtte anmode komiteen for tilgang og fordeling av fordeler om å ta opp.

4. Hver part skal gjennom mekanismen for informasjonsutveksling gjøre tilgjengelig for komiteen for tilgang og fordeling av fordeler den informasjon som kreves etter denne avtale, som skal omfatte:

a) tiltak innen lovgivning, forvaltning og politikk angående tilgang og fordeling av fordeler,

b) kontaktdetaljer og annen relevant informasjon om nasjonale fokuspunkter,

c) annen informasjon som kreves i henhold til beslutninger truffet av partsmøtet.

5. Komiteen for tilgang og fordeling av fordeler kan rådføre seg og legge til rette for utveksling av informasjon med relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer om aktiviteter under dens mandat, herunder fordeling av fordeler, bruk av digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser, beste praksis, verktøy og metodologier, datastyring og lærdommer.

6. Komiteen for tilgang og fordeling av fordeler kan gi anbefalinger til partsmøtet angående informasjon innhentet i henhold til nr. 5 ovenfor.

Artikkel 16

Overvåking og transparens

1. Overvåking av og transparens om aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon skal realiseres gjennom notifikasjon til mekanismen for informasjonsutveksling ved bruk av standardiserte «BBNJ» batchidentifikatorer i samsvar med denne del og i samsvar med prosedyrer vedtatt av partsmøtet slik komiteen for tilgang og fordeling av fordeler anbefaler.

2. Partene skal jevnlig forelegge for komiteen for tilgang og fordeling av fordeler rapporter om sin gjennomføring av bestemmelsene i denne del angående aktiviteter vedrørende marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon og fordeling av fordeler fra dette, i samsvar med denne del.

3. Komiteen for tilgang og fordeling av fordeler skal utarbeide en rapport basert på informasjonen den mottar gjennom mekanismen for informasjonsutveksling, og gjøre den tilgjengelig for partene, som kan avgi merknader. Komiteen for tilgang og fordeling av fordeler skal forelegge rapporten sammen med innkomne merknader for partsmøtet til vurdering. Partsmøtet kan, idet det tar komiteen for tilgang og fordeling av fordeler sin anbefaling i betraktning, fastsette passende retningslinjer for gjennomføringen av denne artikkel, og disse skal ta hensyn til partenes nasjonale evner og omstendigheter.

DEL III

Tiltak som områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder

Artikkel 17

Formål

Formålene med denne del er å

a) bevare og på en bærekraftig måte bruke områder som krever beskyttelse, blant annet gjennom etablering av et helhetlig system av områdebaserte forvaltningsverktøy med økologisk representative og godt sammenknyttede nettverk av marine verneområder,

b) styrke samarbeid og samordning i bruken av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, blant stater, relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer,

c) verne, bevare, restaurere og opprettholde biologisk mangfold og økosystemer, blant annet med sikte på å gjøre dem sunnere og mer produktive og mer robuste overfor stressorer, herunder faktorer knyttet til klimaendring, havforsuring og marin forsøpling,

d) støtte matvaresikkerhet og andre sosioøkonomiske målsettinger, herunder vern av kulturverdier,

e) støtte statsparter som er utviklingsland, særlig de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland, geografisk vanskeligstilte stater, små utviklingsøystater, afrikanske kyststater, arkipelstater og mellominntektsutviklingsland, idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater, gjennom kapasitetsbygging samt utvikling og overføring av marin teknologi ved utvikling, gjennomføring, overvåking, forvaltning og håndheving av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder.

Artikkel 18

Virkeområde

Etableringen av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, skal ikke omfatte noen områder innenfor nasjonal jurisdiksjon og skal ikke påberopes som grunnlag for å fremsette eller avvise noen krav på suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon, heller ikke med hensyn til eventuelle tvister angående dette. Partsmøtet skal ikke vurdere for beslutning forslag om etablering av slike områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, og ikke i noe tilfelle skal slike forslag tolkes som anerkjennelse eller ikke-anerkjennelse av noe krav på suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon.

Artikkel 19

Forslag

1. Forslag om etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, etter denne del skal forelegges for sekretariatet av partene enkeltvis eller samlet.

2. Partene skal samarbeide og rådføre seg, slik det passer, med relevante interessenter, herunder stater og globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, samt sivilsamfunnet, vitenskapsmiljøet, privat sektor, urfolk og lokalsamfunn, om utarbeiding av forslag som beskrevet i denne del.

3. Forslag skal utformes på grunnlag av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, idet det tas hensyn til føre-var-tilnærmingen og en økosystemtilnærming.

4. Forslag med hensyn til angitte områder skal omfatte følgende nøkkelelementer:

a) en geografisk eller areal beskrivelse av området som omfattes av forslaget, med henvisning til de indikative kriteriene som er angitt i vedlegg I,

b) informasjon om eventuelle kriterier som er angitt i vedlegg I, samt kriterier som måtte bli videreutviklet og revidert i samsvar med nr. 5 nedenfor, og som anvendes for å definere området,

c) menneskelige aktiviteter i området, herunder urfolks og lokalsamfunns bruk, og hvilken innvirkning disse eventuelt kan ha,

d) en beskrivelse av tilstanden til det marine miljøet og det biologiske mangfoldet i det definerte området,

e) en beskrivelse av formålene med bevaring og eventuelt bærekraftig bruk som skal gjelde for området,

f) et utkast til forvaltningsplan som omfatter de foreslåtte tiltakene og skisserer foreslått overvåking, forskning og evaluering for å oppnå de angitte formålene,

g) varigheten av området og eventuelt tiltakene som foreslås,

h) informasjon om eventuelle konsultasjoner som er gjennomført med stater, herunder tilstøtende kyststater og/eller eventuelle relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer,

i) informasjon om områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, gjennomført i henhold til relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer,

j) relevante vitenskapelige innspill og, hvis tilgjengelig, tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn.

5. Indikative kriterier for å angi slike områder skal i relevant utstrekning omfatte kriteriene som er angitt i vedlegg I, og disse kan om nødvendig videreutvikles og revideres av Vitenskapelig og teknisk organ for vurdering og vedtakelse i partsmøtet.

6. Ytterligere krav til innholdet i forslag, herunder nærmere rammer for anvendelsen av indikative kriterier som angitt i nr. 5 ovenfor, og veiledning om forslag angitt i nr. 4 bokstav b) ovenfor, skal i nødvendig grad utarbeides av Vitenskapelig og teknisk organ for vurdering og vedtakelse i partsmøtet.

Artikkel 20

Offentliggjøring og foreløpig evaluering av forslag

Etter å ha mottatt et skriftlig forslag skal sekretariatet gjøre forslaget offentlig tilgjengelig og oversende det til Vitenskapelig og teknisk organ for en foreløpig evaluering. Formålet med evalueringen er å påse at forslaget inneholder opplysningene som kreves i henhold til artikkel 19, herunder indikative kriterier beskrevet i denne del og i vedlegg I. Utfallet av evalueringen skal gjøres offentlig tilgjengelig og skal formidles til forslagsstilleren av sekretariatet. Forslagsstilleren skal på nytt oversende forslaget til sekretariatet etter å ha tatt Vitenskapelig og teknisk organs foreløpige evaluering i betraktning. Sekretariatet skal melde fra til partene og gjøre forslaget som er oversendt på nytt, offentlig tilgjengelig og legge til rette for konsultasjoner i henhold til artikkel 21.

Artikkel 21

Konsultasjoner om og vurdering av forslag

1. Konsultasjoner om forslag innlevert etter artikkel 19 skal være inkluderende, transparente og åpne for alle relevante interessenter, herunder stater og globale, regionale, subregionale og sektorielle organer samt sivilsamfunnet, vitenskapsmiljøet, urfolk og lokalsamfunn.

2. Sekretariatet skal legge til rette for konsultasjoner og samle innspill som følger:

a) Stater, særlig tilstøtende kyststater, skal orienteres og inviteres til å avgi blant annet

i) synspunkter på forslagets fordeler og ulemper og geografiske utstrekning,

ii) eventuelle andre relevante vitenskapelige innspill,

iii) informasjon om eventuelle eksisterende tiltak eller aktiviteter i tilstøtende eller tilknyttede områder innenfor nasjonal jurisdiksjon og utenfor nasjonal jurisdiksjon,

iv) synspunkter på forslagets potensielle implikasjoner for områder innenfor nasjonal jurisdiksjon,

v) eventuell annen relevant informasjon.

b) Organer tilhørende relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer skal underrettes og inviteres til å avgi blant annet

i) synspunkter på forslagets fordeler og ulemper,

ii) eventuelle andre relevante vitenskapelige innspill,

iii) informasjon om eventuelle eksisterende tiltak vedtatt av nevnte instrument, rammeverk eller organ for det aktuelle området eller for tilstøtende områder,

iv) synspunkter på sider ved tiltakene og andre elementer for et utkast til forvaltningsplan angitt i forslaget som faller innenfor vedkommende organs kompetanse;

v) synspunkter på eventuelle andre tiltak som faller inn under kompetansen til vedkommende instrument, rammeverk eller organ,

vi) eventuell annen relevant informasjon.

c) Urfolk og lokalsamfunn med relevant tradisjonell kunnskap, vitenskapsmiljøet, sivilsamfunnet og andre relevante interessenter skal inviteres til å avgi blant annet

i) synspunkter på forslagets fordeler og ulemper,

ii) eventuelle andre relevante vitenskapelige innspill,

iii) eventuell relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn,

iv) eventuell annen relevant informasjon.

3. Bidrag mottatt i henhold til nr. 2 ovenfor skal gjøres offentlig tilgjengelige av sekretariatet.

4. I tilfeller der det foreslåtte tiltaket påvirker områder som er fullstendig omgitt av den eksklusive økonomiske sonen til stater, skal forslagsstillerne

a) føre målrettede og proaktive konsultasjoner, med underretning på forhånd, med slike stater,

b) vurdere slike staters synspunkter og kommentarer angående det foreslåtte tiltaket og gi skriftlige tilbakemeldinger som spesifikt tar for seg slike synspunkter og kommentarer, og om nødvendig revidere det foreslåtte tiltaket tilsvarende.

5. Forslagsstilleren skal vurdere bidragene som er mottatt i konsultasjonsperioden, og synspunktene til og informasjonen fra Vitenskapelig og teknisk organ, og skal om nødvendig revidere forslaget tilsvarende eller respondere på materielle bidrag som ikke kommer til uttrykk i forslaget.

6. Konsultasjonsperioden skal være tidsbegrenset.

7. Det reviderte forslaget skal forelegges for Vitenskapelig og teknisk organ, som skal vurdere forslaget og gi anbefalinger til partsmøtet.

8. De nærmere rammene for konsultasjons- og evalueringsperioden, blant annet om varighet, skal i nødvendig grad bearbeides videre av Vitenskapelig og teknisk organ på dets første møte, for vurdering og vedtakelse i partsmøtet idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater.

Artikkel 22

Etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder

1. På grunnlag av det endelige forslaget og utkastet til forvaltningsplan, og idet det tas hensyn til bidragene og de vitenskapelige innspillene som er innkommet i løpet av konsultasjonsprosessen som etableres i henhold til denne del, og til de vitenskapelige rådene og anbefalingene fra Vitenskapelig og teknisk organ,

a) skal partsmøtet fatte beslutning om etablering av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, og tilknyttede tiltak,

b) kan partsmøtet fatte beslutning om tiltak som er forenelige med dem som er vedtatt av relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, i samarbeid og samordning med disse instrumentene, rammeverkene og organene,

c) kan partsmøtet, når foreslåtte tiltak ligger innenfor kompetansen til andre globale, regionale, subregionale eller sektorielle organer, gi anbefalinger til parter i denne avtale og til globale, regionale, subregionale og sektorielle organer om å fremme vedtakelse av relevante tiltak gjennom slike instrumenter, rammeverk og organer, i samsvar med deres respektive mandater.

2. Når partsmøtet fatter beslutninger i henhold til denne artikkel, skal den respektere kompetansen til, og ikke undergrave, relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer.

3. Partsmøtet skal legge til rette for regelmessige konsultasjoner for å styrke samarbeid og koordinering med og mellom relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer med hensyn til områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, samt koordinering med hensyn til tilknyttede tiltak vedtatt i henhold til slike instrumenter og rammeverk og av slike organer.

4. Dersom det er nødvendig for å gjennomføre og oppnå formålene med denne del, kan partsmøtet, for å fremme internasjonalt samarbeid og samordning med hensyn til bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, vurdere, og eventuelt, med forbehold om nr. 1 og 2 ovenfor, beslutte å utvikle en mekanisme med hensyn til eksisterende områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, vedtatt av relevante rettslige instrumenter og rammeverk eller relevante globale, regionale, subregionale eller sektorielle organer.

5. Beslutninger og anbefalinger som vedtas av partsmøtet i samsvar med denne del, skal ikke undergrave effektiviteten av tiltak vedtatt med hensyn til områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, og de skal vedtas idet det tas behørig hensyn til alle staters rettigheter og plikter, i samsvar med konvensjonen. I tilfeller der tiltak foreslått i henhold til denne del ville påvirke eller med rimelighet kunne forventes å påvirke vannsøylen over havbunnen og undergrunnen i undersjøiske områder som en kyststat utøver suverene rettigheter over i samsvar med konvensjonen, skal slike tiltak ta behørig hensyn til slike kyststaters suverene rettigheter. Konsultasjoner skal gjennomføres til dette formål i samsvar med bestemmelsene i denne del.

6. I tilfeller der et områdebasert forvaltningsverktøy, herunder et marint verneområde, etablert i henhold til denne del, etter dette enten helt eller delvis faller innenfor en kyststats nasjonale jurisdiksjon, skal den delen som ligger innenfor nasjonal jurisdiksjon, straks opphøre å være i kraft. Den delen som fortsatt blir liggende i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal fortsette å være i kraft til partsmøtet på sitt følgende møte gjennomgår og bestemmer om den skal endre eller oppheve det områdebaserte forvaltningsverktøyet, herunder et marint verneområde, slik det er nødvendig.

7. Når et relevant rettslig instrument eller rammeverk eller et relevant globalt, regional, subregionalt eller sektorielt organ etableres eller dets kompetanse endres, skal ethvert områdebasert forvaltningsverktøy, herunder et marint verneområde, eller tilknyttede tiltak vedtatt av partsmøtet i henhold til denne del som etter dette enten helt eller delvis faller innenfor kompetansen til slikt instrument, rammeverk eller organ, fortsette å være i kraft til partsmøtet, i tett samarbeid og koordinering med vedkommende instrument, rammeverk eller organ, gjennomgår og beslutter å opprettholde, endre eller oppheve det områdebaserte forvalningsverktøyet, herunder et marint verneområde, og eventuelt tilknyttede tiltak.

Artikkel 23

Beslutningstaking

1. Beslutninger og anbefalinger etter denne del skal som hovedregel vedtas ved konsensus.

2. Dersom konsensus ikke oppnås, skal beslutninger og anbefalinger etter denne del treffes ved tre fjerdedels flertall av partene som er til stede og stemmer; før dette skal partsmøtet med to tredjedels flertall av partene som er til stede og stemmer, beslutte at alle anstrengelser for å oppnå konsensus er uttømt.

3. Beslutninger etter denne del trer i kraft 120 dager etter møtet i partsmøtet der de er vedtatt, og er bindende for alle parter.

4. I tidsrommet på 120 dager som er fastsatt i nr. 3 ovenfor, kan enhver part ved skriftlig melding til sekretariatet fremme innsigelse mot en beslutning vedtatt etter denne del, og denne beslutningen er da ikke bindende for vedkommende part. En innsigelse mot en beslutning kan når som helst trekkes tilbake ved skriftlig melding til sekretariatet, og beslutningen blir deretter bindende for denne parten 90 dager etter datoen for meldingen om at innsigelsen trekkes tilbake.

5. En part som fremmer innsigelse etter nr. 4 ovenfor, skal, idet den fremmer innsigelsen, gi sekretariatet sin skriftlige forklaring på grunnene til innsigelsen, som skal være basert på en eller flere av følgende grunner:

a) at beslutningen er uforenlig med denne avtale eller rettighetene og forpliktelsene til den part som har innsigelser i henhold til konvensjonen,

b) at beslutningen diskriminerer den part som har innsigelser faktisk eller formelt på en måte som ikke kan rettferdiggjøres,

c) at det ikke er praktisk mulig for parten å etterkomme beslutningen på tidspunktet for innsigelse, etter at alle rimelige anstrengelser på dette er gjort.

6. En part som fremmer innsigelse etter nr. 4 ovenfor, skal, så sant det lar seg gjøre, vedta alternative tiltak eller tilnærmingsmåter som er likeverdige i effekt med beslutningen som den har fremmet innsigelse mot, og skal ikke vedta tiltak eller foreta handlinger som ville undergrave effektiviteten til beslutningen som den har fremmet innsigelse mot, med mindre slike tiltak eller handlinger er vesentlige for at den part som har innsigelser skal kunne utøve sine rettigheter og plikter i samsvar med konvensjonen.

7. Den part som har innsigelser skal rapportere til første ordinære møte i partsmøtet etter at den har meldt fra i henhold til nr. 4 ovenfor, og jevnlig etter dette, om sin gjennomføring av nr. 6 ovenfor, som grunnlag for overvåking og evaluering i henhold til artikkel 26.

8. En innsigelse mot en beslutning fremmet i samsvar med nr. 4 ovenfor kan bare fornyes dersom den part som har innsigelser anser den som fortsatt nødvendig, og da hvert tredje år etter at beslutningen trådte i kraft, ved skriftlig melding til sekretariatet. Slik skriftlig melding skal inneholde en forklaring på grunnene til den første innsigelsen.

9. Dersom ingen melding om fornyelse i henhold til nr. 8 ovenfor mottas, skal innsigelsen anses som automatisk tilbaketrukket, og deretter blir beslutningen bindende for parten 120 dager etter at innsigelsen automatisk trekkes tilbake. Sekretariatet skal melde fra til parten 60 dager før datoen da innsigelsen automatisk trekkes tilbake.

10. Beslutninger som partsmøtet fatter i henhold til denne del skal gjøres offentlig tilgjengelig av sekretariatet og skal formidles til alle stater og relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer.

Artikkel 24

Nødtiltak

1. Partsmøtet skal treffe beslutninger om å vedta tiltak i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som eventuelt skal anvendes i et nødstilfelle når et naturfenomen eller en menneskeskapt katastrofe har forårsaket eller trolig vil forårsake alvorlig eller ikke-reverserbar skade på marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, for å sikre at den alvorlige eller ikke-reverserbare skaden ikke forverres.

2. Tiltak som vedtas i henhold til denne artikkel, skal bare anses som nødvendige dersom den alvorlige eller ikke-reverserbare skaden etter konsultasjon med relevante rettslige instrumenter eller rammeverk eller relevante globale, regionale, subregionale eller sektorielle organer ikke lar seg håndtere i rett tid ved å anvende de øvrige artiklene i denne avtale, eller av et relevant rettslig instrument eller rammeverk eller et relevant globalt, regionalt, subregionalt eller sektorielt organ.

3. Tiltak vedtatt i et nødstilfelle skal være basert på beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, og skal ta hensyn til føre-var-tilnærmingen. Slike tiltak kan foreslås av partene eller anbefales av Vitenskapelig og teknisk organ og kan vedtas mellom sesjonene. Tiltakene skal være midlertidige og må vurderes på nytt for beslutning på første møte i partsmøtet etter at de er vedtatt.

4. Tiltakene skal opphøre to år etter at de har trådt i kraft, eller de skal oppheves av partsmøtet tidligere etter at de er erstattet av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, og tilknyttede tiltak etablert i samsvar med denne del, eller av tiltak vedtatt av et relevant rettslig instrument eller rammeverk eller relevant globalt, regionalt, subregionalt eller sektorielt organ, eller ved en beslutning i partsmøtet når omstendighetene som gjorde tiltaket nødvendig, ikke lenger er til stede.

5. Prosedyrer og veiledning for etablering av nødtiltak, herunder konsultasjonsprosedyrer, skal utarbeides etter behov av Vitenskapelig og teknisk organ for vurdering og vedtakelse i partsmøtet ved første mulighet. Slike prosedyrer skal være inkluderende og transparente.

Artikkel 25

Gjennomføring

1. Partene skal sikre at aktiviteter under deres jurisdiksjon eller kontroll som finner sted i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, skjer i samsvar med beslutningene som er truffet i henhold til denne del.

2. Ikke noe i denne avtale er til hinder for at en part kan vedta strengere tiltak med hensyn til sine borgere eller fartøy eller med hensyn til aktiviteter under dens jurisdiksjon eller kontroll i tillegg til dem som er vedtatt i henhold til denne del, i samsvar med folkeretten og til støtte for formålene med denne avtale.

3. Gjennomføringen av tiltakene som vedtas i henhold til denne del, bør ikke legge en uforholdsmessig byrde på parter som er små utviklingsøystater eller minst utviklede land, direkte eller indirekte.

4. Partene skal, slik det passer, fremme vedtakelse av tiltak innenfor relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer som de er medlemmer av, for å støtte gjennomføringen av beslutningene og anbefalingene partsmøtet gjør i henhold til denne del.

5. Partene skal oppmuntre de statene som er berettiget til å bli part i denne avtale, særlig dem hvis aktiviteter, fartøy eller borgere opererer i et område som er underlagt et etablert områdebasert forvaltningsverktøy, herunder et marint verneområde, til å vedta tiltak til støtte for beslutningene og anbefalingene fra partsmøtet om områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, som er etablert i henhold til denne del.

6. En part som ikke er part i eller deltaker i et relevant rettslig instrument eller rammeverk, eller medlem av et relevant globalt, regionalt, subregionalt eller sektorielt organ, og som ikke for øvrig er villig til å anvende tiltak etablert i henhold til slike instrumenter og rammeverk og av slike organer, er ikke fritatt fra forpliktelsen til å samarbeide, i samsvar med konvensjonen og denne avtale, om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

Artikkel 26

Overvåking og evaluering

1. Partene skal, individuelt eller kollektivt, rapportere til partsmøtet om gjennomføringen av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, etablert i henhold til denne del og tilknyttede tiltak. Slike rapporter, samt informasjon og evaluering som nevnt i henholdsvis nr. 2 og 3 nedenfor, skal gjøres offentlig tilgjengelig av sekretariatet.

2. De relevante rettslige instrumentene og rammeverkene og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer skal inviteres til å gi informasjon til partsmøtet om gjennomføringen av tiltak som de har vedtatt for å oppnå formålene med områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, etablert i henhold til denne del.

3. Områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, etablert i henhold til denne del, herunder tilknyttede tiltak, skal overvåkes og jevnlig gjennomgås av Vitenskapelig og teknisk organ idet det tas hensyn til rapportene og informasjonen som er nevnt i henholdsvis nr. 1 og 2 ovenfor.

4. I evalueringen som det henvises til i nr. 3 ovenfor, skal Vitenskapelig og teknisk organ evaluere effektiviteten av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, etablert i henhold til denne del, herunder tilknyttede tiltak og fremgang som er gjort i å oppnå deres formål, og gi råd og anbefalinger til partsmøtet.

5. Etter evalueringen skal partsmøtet etter behov fatte beslutninger eller gi anbefalinger om endring, videreføring eller tilbakekall av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, og eventuelle tilknyttede tiltak vedtatt av partsmøtet på grunnlag av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, idet det tas hensyn til føre-var-tilnærmingen og en økosystemtilnærming.

DEL IV

Konsekvensutredninger

Artikkel 27

Formål

Formålene med denne del er å

a) operasjonalisere konvensjonens bestemmelser om konsekvensutredninger for områder utenfor nasjonal jurisdiksjon ved å etablere prosesser, terskelverdier og andre krav til hvordan partene gjennomfører og rapporterer sine vurderinger,

b) sikre at aktiviteter som faller inn under denne del, blir vurdert og gjennomført for å forebygge, begrense og håndtere betydelige skadevirkninger med sikte på å beskytte og bevare det marine miljøet,

c) støtte vurdering av kumulative virkninger og virkninger i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon,

d) gi bestemmelser om strategiske konsekvensutredninger

e) oppnå et sammenhengende rammeverk for konsekvensutredninger ved aktiviteter i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

f) bygge og styrke kapasiteten hos partene, særlig parter som er utviklingsland, især de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland, geografisk vanskeligstilte stater, små utviklingsøystater, afrikanske kyststater, arkipelstater og mellominntektsutviklingsland, til å utarbeide, gjennomføre og evaluere konsekvensutredninger og strategiske konsekvensutredninger til støtte for formålene med denne avtale.

Artikkel 28

Plikt til å gjennomføre konsekvensutredninger

1. Partene skal sikre at de potensielle virkningene på det marine miljøet av planlagte aktiviteter under deres jurisdiksjon eller kontroll som foregår i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, blir vurdert som beskrevet i denne del før de tillates.

2. Når en part med jurisdiksjon eller kontroll over en planlagt aktivitet som skal gjennomføres i marine områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, bestemmer at aktiviteten kan forårsake betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige forandringer i det marine miljøet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal denne parten sørge for at en konsekvensutredning for slik aktivitet gjennomføres i henhold til denne del, eller at en konsekvensutredning gjennomføres i henhold til partens nasjonale reguleringer. En part som gjennomfører en slik vurdering i henhold til sine nasjonale reguleringer, skal

a) i rett tid i løpet av den nasjonale prosessen gjøre relevant informasjon tilgjengelig gjennom mekanismen for informasjonsutveksling,

b) sikre at aktiviteten overvåkes på en måte som innfrir kravene i dens nasjonale prosess,

c) sikre at rapporter om konsekvensutredninger og eventuelle relevante overvåkingsrapporter gjøres tilgjengelig gjennom mekanismen for informasjonsutveksling som beskrevet i denne avtale.

3. Etter å ha mottatt informasjonen som det henvises til i nr. 2 bokstav a) ovenfor, kan Vitenskapelig og teknisk organ gi kommentarer til parten med jurisdiksjon eller kontroll over den planlagte aktiviteten.

Artikkel 29

Forhold mellom denne avtale og prosessene for konsekvensutredning under relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer

1. Partene skal fremme bruk av konsekvensutredninger og vedtakelse og iverksettelse av standardene og/eller retningslinjene som er utviklet i henhold til artikkel 38, i relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer som de er medlemmer av.

2. Partsmøtet skal utvikle mekanismer i henhold til denne del som gjør at Vitenskapelig og teknisk organ kan samarbeide med relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer som regulerer aktiviteter i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon eller verner det marine miljøet.

3. Når Vitenskapelig og teknisk organ utvikler eller ajourfører standarder eller retningslinjer for gjennomføring av konsekvensutredninger for aktiviteter som parter i denne avtale foretar i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, i henhold til artikkel 38, skal organet, slik det passer, samarbeide med relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer.

4. Det er ikke nødvendig å gjennomføre undersøkelse eller konsekvensutredning av en planlagt aktivitet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon dersom parten med jurisdiksjon eller kontroll over den planlagte aktiviteten bestemmer

a) at de potensielle virkningene av den planlagte aktiviteten eller aktivitetskategorien er vurdert i samsvar med kravene i andre relevante rettslige instrumenter eller rammeverk eller av relevante globale, regionale, subregionale eller sektorielle organer,

b) at

i) vurderingen som allerede er gjort for den planlagte aktiviteten, er tilsvarende den som kreves i henhold til denne del, og at det er tatt hensyn til resultatene, eller

ii) bestemmelsene eller standardene i de relevante rettslige instrumentene eller rammeverkene eller de relevante globale, regionale, subregionale eller sektorielle organene som vurderingen resulterer i, er utviklet for å forebygge, begrense eller håndtere potensielle virkninger under terskelverdien for konsekvensutredning i henhold til denne del, og at de er etterlevd.

5. Når en konsekvensutredning for en planlagt aktivitet i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon er gjennomført i henhold til et relevant rettslig instrument eller rammeverk eller et relevant globalt, regionalt, subregionalt eller sektorielt organ, skal vedkommende part sikre at rapporten om konsekvensutredningen blir offentliggjort gjennom mekanismen for informasjonsutveksling.

6. Med mindre de planlagte aktivitetene som oppfyller kriteriene i nr. 4 bokstav b) i) ovenfor, er gjenstand for overvåking og evaluering i henhold til et relevant rettslig instrument eller rammeverk eller et relevant globalt, regionalt, subregionalt eller sektorielt organ, skal partene overvåke og gjennomgå aktivitetene og sikre at overvåkings- og evalueringsrapportene blir offentliggjort gjennom mekanismen for informasjonsutveksling.

Artikkel 30

Terskelverdier og faktorer for å gjennomføre konsekvensutredninger

1. Når en planlagt aktivitet kan ha mer enn en ubetydelig eller kortvarig effekt på det marine miljøet, eller man ikke kjenner eller har tilstrekkelig innsikt i effektene av aktiviteten, skal parten med jurisdiksjon eller kontroll over aktiviteten foreta en undersøkelse av aktiviteten i henhold til artikkel 31 ved bruk av faktorene som fremgår av nr. 2 nedenfor, og

a) undersøkelsen skal være tilstrekkelig detaljert til at parten kan vurdere om den har rimelig grunn til å tro at den planlagte aktiviteten kan forårsake betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige forandringer i det marine miljøet, og skal omfatte

i) en beskrivelse av den planlagte aktiviteten, herunder dens formål, lokalisering, varighet og intensitet, og

ii) en innledende analyse av de potensielle virkningene, herunder vurdering av kumulative virkninger og, om det er hensiktsmessig, alternativer til den planlagte aktiviteten,

b) dersom det på grunnlag av undersøkelsen fastslås at parten har rimelig grunn til å tro at aktiviteten kan forårsake betydelig forurensning av eller vesentlige og skadelige forandringer i det marine miljøet, skal en konsekvensutredning gjennomføres i samsvar med bestemmelsene i denne del.

2. Når partene skal avgjøre om planlagte aktiviteter under deres jurisdiksjon eller kontroll oppfyller terskelverdiene som er nevnt i nr. 1 ovenfor, skal de vurdere følgende ikke-uttømmende liste over faktorer:

a) type aktivitet og teknologi som benyttes til aktiviteten, og hvordan den skal gjennomføres,

b) aktivitetens varighet,

c) aktivitetens lokalisering,

d) Lokalitetens karakteristikk og økosystem (herunder områder med særlig økologisk eller biologisk betydning eller sårbarhet),

e) de potensielle virkningene av aktiviteten, herunder de potensielle kumulative virkningene og de potensielle virkningene i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon;

f) i hvilken utstrekning effektene av aktiviteten er ukjent eller man mangler tilstrekkelig kunnskap om dem,

g) andre relevante økologiske eller biologiske kriterier.

Artikkel 31

Prosess for konsekvensutredning

1. Partene skal sørge for at prosessen for å gjennomføre en konsekvensutredning i henhold til denne del omfatter følgende trinn:

a) Undersøkelse. Partene skal i rett tid foreta undersøkelse for å avgjøre om en konsekvensutredning er påkrevd med hensyn til en planlagt aktivitet under deres jurisdiksjon eller kontroll, i samsvar med artikkel 30, og gjøre sin avgjørelse offentlig tilgjengelig som følger:

i) Dersom en part bestemmer at en konsekvensutredning ikke er påkrevd for en planlagt aktivitet under dens jurisdiksjon eller kontroll, skal den gjøre relevant informasjon, herunder informasjon i henhold til artikkel 30 nr. 1 bokstav a), offentlig tilgjengelig gjennom mekanismen for informasjonsutveksling i henhold til denne avtale.

ii) På basis av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon, og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, kan en part gi uttrykk for sine synspunkter på de potensielle virkningene av en planlagt aktivitet som det er tatt en avgjørelse om i samsvar med bokstav a) i) ovenfor, overfor parten som har tatt avgjørelsen, og overfor Vitenskapelig og teknisk organ, innen 40 dager etter at den er offentliggjort.

iii) Dersom en part som har gitt sine synspunkter til kjenne, har uttrykt bekymring for de potensielle virkningene av en planlagt aktivitet som det er tatt en avgjørelse om, skal parten som tok avgjørelsen, ta slike bekymringer i betraktning og kan ta sin avgjørelse opp til ny vurdering.

iv) Etter å ha tatt bekymringene som en part har gitt uttrykk for i henhold til bokstav a) ii) ovenfor, i betraktning, skal Vitenskapelig og teknisk organ vurdere og kan evaluere de potensielle virkningene av den planlagte aktiviteten på grunnlag av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon, og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, og kan eventuelt gi anbefalinger til parten som har tatt avgjørelsen, etter å ha gitt denne parten mulighet til å svare på bekymringene som er gitt til kjenne, og å ha tatt slikt svar i betraktning.

v) Parten som har tatt avgjørelsen i henhold til bokstav a) i) ovenfor, skal ta enhver anbefaling fra Vitenskapelig og teknisk organ i betraktning.

vi) Synspunktene som er gitt til kjenne, og anbefalingene fra Vitenskapelig og teknisk organ skal gjøres offentlig tilgjengelig, også gjennom mekanismen for informasjonsutveksling.

b) Avgrensnings av innhold og omfang. Partene skal sørge for at miljøvirkningene og eventuelle tilknyttede virkninger, slik som økonomiske, sosiale og kulturelle virkninger og virkninger for menneskers helse, herunder potensielle kumulative virkninger og virkninger på områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, samt eventuelle alternativer til den planlagte aktiviteten som skal inkluderes i konsekvensutredningen som skal gjennomføres i henhold til denne del, blir fastslått. Omfanget skal fastsettes ved bruk av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn der slik finnes.

c) Vurdering av konsekvenser og evaluering. Partene skal sørge for at virkningene av planlagte aktiviteter, herunder kumulative virkninger og virkninger i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, blir vurdert og evaluert ved bruk av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon, og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn

d) Forebygging, begrensning og håndtering av potensielle skadevirkninger. Partene skal sørge for at

i) tiltak for å forebygge, begrense og håndtere potensielle skadevirkninger av de planlagte aktivitetene under deres jurisdiksjon eller kontroll blir identifisert og analysert for å unngå betydelige skadevirkninger; slike tiltak kan blant annet være å vurdere alternativer til den planlagte aktiviteten under deres jurisdiksjon eller kontroll,

ii) disse tiltakene om nødvendig innarbeides i en miljøforvaltningsplan.

e) Partene skal sørge for offentlig varsling og konsultasjon i samsvar med artikkel 32.

f) Partene skal sørge for utarbeiding og offentliggjøring av en rapport om konsekvensutredningen i samsvar med artikkel 33.

2. Partene kan gjennomføre konsekvensutredninger i fellesskap, særlig for planlagte aktiviteter som små utviklingsøystater har jurisdiksjon eller kontroll over.

3. Det skal settes opp en liste over tilgjengelige eksperter under Vitenskapelig og teknisk organ. Parter med begrenset kapasitet kan be om råd og bistand fra disse ekspertene for å gjennomføre og evaluere undersøkelser og konsekvensutredninger for en planlagt aktivitet under deres jurisdiksjon eller kontroll. Ekspertene kan ikke utpekes til en annen del av prosessen for konsekvensutredning vedrørende samme aktivitet. Parten som har bedt om råd og bistand, skal sørge for å få seg forelagt slike konsekvensutredninger for evaluering og beslutningstaking.

Artikkel 32

Offentlig varsling og konsultasjon

1. Partene skal sørge for at offentligheten i rett tid blir varslet om en planlagt aktivitet, blant annet gjennom mekanismen for informasjonsutveksling og gjennom sekretariatet, og at det i størst mulig grad gis planlagte og effektive tidsbundne muligheter for deltakelse for alle stater, særlig tilstøtende kyststater og eventuelle andre tilstøtende stater til aktiviteten når de er potensielt mest berørte stater, og interessenter i prosessen med konsekvensutredning. Varsling og muligheter for deltakelse, blant annet gjennom innsending av innspill, skal finne sted gjennom hele prosessen for konsekvensutredning slik situasjonen tilsier, blant annet når omfanget av en konsekvensutredning i henhold til artikkel 31 nr. 1 bokstav b) skal fastsettes, og når et utkast til rapport om konsekvensutredning er utarbeidet i henhold til artikkel 33, før det besluttes om aktiviteten skal tillates.

2. De potensielt mest berørte statene skal identifiseres ved å ta hensyn til den planlagte aktivitetens art og potensielle effekter på det marine miljøet og skal innbefatte

a) kyststater hvis utøvelse av suverene rettigheter med henblikk på å utforske, bevare eller forvalte naturressurser med rimelighet kan antas å bli påvirket av aktiviteten,

b) stater som i området for den planlagte aktiviteten driver menneskelige aktiviteter, herunder økonomiske aktiviteter, som med rimelighet kan antas å bli påvirket.

3. Interessenter i denne prosessen innbefatter urfolk og lokalsamfunn med relevant tradisjonell kunnskap, relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, sivilsamfunnet, vitenskapsmiljøet og offentligheten.

4. Offentlig varsling og konsultasjon skal i samsvar med artikkel 48 nr. 3 være inkluderende og transparent, skal skje i rett tid og skal være målrettet og proaktiv når små utviklingsøystater er involvert.

5. Partene skal ta hensyn til materielle innspill mottatt gjennom konsultasjonsprosessen, blant annet fra tilstøtende kyststater og andre tilstøtende stater til den planlagte aktiviteten når de er potensielt mest berørte stater, og skal besvare dem eller ta dem til følge. Partene skal særlig ta hensyn til innspill angående potensielle virkninger på områder innenfor nasjonal jurisdiksjon og gi skriftlige svar, slik omstendighetene tilsier, som spesifikt tar for seg slike innspill, herunder om eventuelle ekstratiltak med sikte på å ta hånd om slike potensielle virkninger. Partene skal offentliggjøre de innkomne innspillene og svarene eller beskrivelsene av hvordan de er tatt til følge.

6. Når en planlagt aktivitet påvirker områder av det åpne hav som er helt omgitt av staters eksklusive økonomiske soner, skal partene

a) innlede målrettede og proaktive konsultasjoner, herunder skriftlig varsling, med slike omgitte stater,

b) vurdere synspunktene og innspillene fra disse omgitte statene angående den planlagte aktiviteten og gi skriftlige svar som spesifikt tar for seg slike synspunkter og innspill, og eventuelt revidere den planlagte aktiviteten tilsvarende.

7. Partene skal sørge for tilgang til informasjon om prosessen for konsekvensutredninger i henhold til denne avtale. Uten hensyn til dette skal partene ikke pålegges å avsløre fortrolig eller produsenteid informasjon. Når fortrolig eller produsenteid informasjon er redigert bort, skal dette være angitt i offentlige dokumenter.

Artikkel 33

Rapporter fra konsekvensutredninger

1. Partene skal sørge for at det utarbeides en rapport om konsekvensutredning for enhver slik vurdering som gjøres i henhold til denne del.

2. Rapporten om konsekvensutredningen skal som et minimum inneholde følgende informasjon: en beskrivelse av den planlagte aktiviteten, herunder dens lokalisering; en beskrivelse av resultatene av omfangsfastsettelsen; en vurdering av den nåværende tilstanden for det marine miljøet som kan antas å bli påvirket; en beskrivelse av potensielle virkninger, herunder potensielle kumulative virkninger og eventuelle virkninger i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon; en beskrivelse av potensielle tiltak for å forebygge, begrense og håndtere virkningene; en beskrivelse av usikkerheter og kunnskapsmangler; informasjon om den offentlige konsultasjonsprosessen; en beskrivelse av hvordan rimelige alternativer til den planlagte aktiviteten er tatt i betraktning; en beskrivelse av oppfølgingstiltak, herunder en miljøforvaltningsplan; et ikke-teknisk sammendrag.

3. Parten skal gjøre utkastet til rapport om konsekvensutredningen tilgjengelig gjennom mekanismen for informasjonsutveksling under den offentlige konsultasjonsprosessen for å gi Vitenskapelig og teknisk organ en mulighet til å vurdere og evaluere rapporten.

4. Vitenskapelig og teknisk organ kan, slik det passer og i rett tid, gi kommentarer til parten om utkastet til rapport om konsekvensutredning. Parten skal ta eventuelle kommentarer fra Vitenskapelig og teknisk organ i betraktning.

5. Partene skal offentliggjøre rapportene fra konsekvensutredningene, blant annet gjennom mekanismen for informasjonsutveksling. Sekretariatet skal sørge for at alle parter varsles i rett tid når rapportene publiseres gjennom mekanismen for informasjonsutveksling.

6. Endelige rapporter med konsekvensutredninger skal vurderes av Vitenskapelig og teknisk organ på grunnlag av relevante handlemåter, prosedyrer og kunnskaper i henhold til denne avtale, med sikte på å utvikle retningslinjer, blant annet for valg av beste praksis.

7. Et utvalg av den publiserte informasjonen som er brukt i undersøkelsesprosessen for å fatte beslutninger om hvorvidt det skal gjennomføres en konsekvensutredning i samsvar med artikkel 30 og 31, skal vurderes og gjennomgås av Vitenskapelig og teknisk organ på grunnlag av relevante handlemåter, prosedyrer og kunnskaper i henhold til denne avtale, for å utvikle retningslinjer, herunder identifikasjon av beste praksis.

Artikkel 34

Beslutningstaking

1. En part som har jurisdiksjon eller kontroll over en planlagt aktivitet, er ansvarlig for å avgjøre om aktiviteten kan gjennomføres.

2. Når det skal avgjøres om en planlagt aktivitet kan gjennomføres etter denne del, skal det fullt ut tas hensyn til en konsekvensutredning gjennomført i samsvar med denne del. En beslutning om å tillate den planlagte aktiviteten under en parts jurisdiksjon eller kontroll skal bare tas når parten, idet det tas hensyn til tiltak for å begrense eller håndtere virkningene, har fastslått at den har gjort alle rimelige anstrengelser for å sikre at aktiviteten kan gjennomføres på en måte som er forenlig med forebygging av vesentlige skadevirkninger på det marine miljøet.

3. Beslutningsdokumenter skal tydelig skissere eventuelle vilkår for godkjenning knyttet til avhjelpende tiltak og oppfølgingskrav. Beslutningsdokumenter skal offentliggjøres, blant annet gjennom mekanismen for informasjonsutveksling.

4. Når en part ber om det, kan partsmøtet gi råd og bistand til vedkommende part når den bestemmer om en planlagt aktivitet under dens jurisdiksjon eller kontroll kan gjennomføres.

Artikkel 35

Overvåking av virkninger av tillatte aktiviteter

Partene skal ved bruk av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, overvåke virkingene av eventuelle aktiviteter i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som de tillater eller deltar i, for å avgjøre om disse aktivitetene kan antas å forurense eller ha skadevirkninger på det marine miljøet. Især skal hver part overvåke miljøvirkninger og eventuelle tilknyttede virkninger, slik som økonomiske, sosiale, kulturelle og virkninger og virkninger for menneskers helse av en tillatt aktivitet under dens jurisdiksjon eller kontroll i samsvar med vilkårene som er stilt i godkjenningen av aktiviteten.

Artikkel 36

Rapportering om virkninger av tillatte aktiviteter

1. Partene, enten de opptrer samlet eller hver for seg, skal jevnlig rapportere om virkningene av den tillatte aktiviteten og resultatene av overvåkingen som kreves i henhold til artikkel 35.

2. Overvåkingsrapporter skal offentliggjøres, blant annet gjennom mekanismen for informasjonsutveksling, og Vitenskapelig og teknisk organ kan vurdere og evaluere overvåkingsrapportene.

3. Overvåkingsrapportene skal vurderes av Vitenskapelig og teknisk organ på grunnlag av relevante handlemåter, prosedyrer og kunnskaper i henhold til denne avtale, for å utvikle retningslinjer for overvåking av virkninger av tillatte aktiviteter, herunder påvisning av beste praksis.

Artikkel 37

Oppfølgning av tillatte aktiviteter og deres virkninger

1. Partene skal sørge for at virkningene av den tillatte aktiviteten som overvåkes i henhold til artikkel 35, blir gjennomgått.

2. Dersom parten med jurisdiksjon eller kontroll over aktiviteten identifiserer vesentlige skadevirkninger som enten ikke var forutsett i konsekvensutredningen, i art eller alvorlighetsgrad, eller som oppstår som følge av et brudd på noen av vilkårene som er stilt i godkjenningen av aktiviteten, skal parten gjennomgå sin beslutning om å tillate aktiviteten, melde fra til/varsle partsmøtet, andre parter og offentligheten, herunder mekanismen for informasjonsutveksling, og

a) kreve at tiltak foreslås og iverksettes for å forebygge, begrense og/eller håndtere disse virkningene eller gjøre enhver annen nødvendig handling og/eller stanse aktiviteten, slik omstendighetene tilsier, og

b) i rett tid evaluere eventuelle tiltak eller handlinger iverksatt i henhold til bokstav a) ovenfor.

3. På grunnlag av rapportene som mottas i henhold til artikkel 36, kan Vitenskapelig og teknisk organ varsle parten som har tillatt aktiviteten, dersom det mener at aktiviteten kan ha vesentlige skadevirkninger som enten ikke var forutsett i konsekvensutredningen, eller som oppstår som følge av brudd på vilkårene for at aktiviteten er godkjent, og kan eventuelt gi anbefalinger til parten.

4.

a) På grunnlag av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, kan en part overfor parten som har tillatt aktiviteten, og overfor Vitenskapelig og teknisk organ gi uttrykk for sine bekymringer for at den tillatte aktiviteten kan ha vesentlige skadevirkninger som enten, i art eller omfang, ikke var forutsett i konsekvensutredningen, eller som skyldes brudd på betingelser for at aktiviteten er tillatt.

b) Parten som har tillatt aktiviteten, skal ta slike bekymringer i betraktning.

c) Etter å ha tatt hensyn til bekymringene som en part har gitt uttrykk for, skal Vitenskapelig og teknisk organ vurdere saken og kan evaluere den på grunnlag av beste tilgjengelige forskning og vitenskapelige informasjon og, hvis tilgjengelig, relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, og kan varsle parten som har tillatt aktiviteten, dersom den mener at aktiviteten kan ha vesentlige skadevirkninger som enten ikke var forutsett i konsekvensutredningen, eller som skyldes brudd på vilkår for at den tillatte aktiviteten er godkjent, og kan, etter å ha gitt den aktuelle parten anledning til å svare på bekymringene som det er gitt uttrykk for, og etter å ha tatt slikt svar i betraktning, eventuelt gi anbefalinger til parten som har tillatt aktiviteten.

d) Bekymringer som det er gitt uttrykk for, eventuelle varsler som er utstedt, og enhver anbefaling som er gitt av Vitenskapelig og teknisk organ, skal gjøres offentlig tilgjengelig, blant annet gjennom mekanismen for informasjonsutveksling.

e) Parten som har tillatt aktiviteten, skal ta hensyn til ethvert utstedt varsel og til enhver anbefaling gitt av Vitenskapelig og teknisk organ.

5. Alle stater, især tilstøtende kyststater og eventuelt andre tilstøtende stater til aktiviteten når de er potensielt mest berørte stater, og interessenter, skal holdes informert gjennom mekanismen for informasjonsutveksling og kan konsulteres i overvåkings-, rapporterings- og gjennomgangsprosessen med hensyn til en aktivitet som er tillatt etter denne avtale.

6. Partene skal offentliggjøre, blant annet gjennom mekanismen for informasjonsutveksling,

a) rapporter om gjennomgangen av virkningene av den tillatte aktiviteten,

b) beslutningsdokumenter, herunder en fortegnelse over grunnene til partens beslutning når en part har endret sin beslutning om å tillate aktiviteten.

Artikkel 38

Standarder og/eller retningslinjer som skal utarbeides av Vitenskapelig og teknisk organ i tilknytning til konsekvensutredninger

1. Vitenskapelig og teknisk organ skal utarbeide standarder eller retningslinjer for vurdering og vedtakelse i partsmøtet om

a) hvordan man avgjør om tersklene for gjennomføring av undersøkelse eller konsekvensutredning i henhold til artikkel 30 er oppfylt eller overtrådt for planlagte aktiviteter, blant annet på grunnlag av den ikke-uttømmende listen over faktorer som er referert i nr. 2 i nevnte artikkel,

b) hvordan man vurderer de kumulative virkningene i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, og hvordan disse virkningene bør tas i betraktning i prosessen for konsekvensutredning,

c) hvordan man vurderer hvilke virkninger planlagte aktiviteter i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon vil ha i områder innenfor nasjonal jurisdiksjon, og hvordan disse virkningene bør tas i betraktning i prosessen for konsekvensutredning,

d) den offentlige varslings- og konsultasjonsprosessen i henhold til artikkel 32, blant annet hvordan man bestemmer hva som utgjør fortrolig eller produsenteid informasjon,

e) påkrevd innhold i rapporter om konsekvensutredninger og offentliggjort informasjon brukt i undersøkelsesprosessen i henhold til artikkel 33, herunder fastsettelse av beste praksis,

f) overvåking og rapportering av virkningene av tillatte aktiviteter som nevnt i artikkel 35 og 36, herunder fastsettelse av beste praksis,

g) gjennomføringen av strategiske konsekvensutredninger

2. Vitenskapelig og teknisk organ kan også utarbeide standarder og retningslinjer for vurdering og vedtakelse i partsmøtet om blant annet

a) en indikativ og ikke-uttømmende liste over aktiviteter som krever eller ikke krever konsekvensutredning og eventuelle kriterier knyttet til disse aktivitetene, som skal ajourføres jevnlig,

b) gjennomføringen av konsekvensutredninger av parter i denne avtale i områder der det er påvist behov for vern eller særlig oppmerksomhet.

3. Enhver standard skal formuleres i et vedlegg til denne avtale i samsvar med artikkel 74.

Artikkel 39

Strategiske konsekvensutredninger

1. Partene skal, hver for seg eller i samarbeid med andre parter, vurdere å gjennomføre strategiske konsekvensutredninger for planer og programmer knyttet til aktiviteter under deres jurisdiksjon eller kontroll som skal gjennomføres i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, for å kunne vurdere de potensielle effektene av slike planer eller programmer, og av alternativer, på det maritime miljøet.

2. Partsmøtet kan gjennomføre en strategisk konsekvensutredning av et område eller en region for å samle og organisere den beste tilgjengelige informasjon om området eller regionen, evaluere nåværende og potensielle fremtidige virkninger og identifisere kunnskapsmangler og forskningsprioriteter.

3. Når partene foretar konsekvensutredninger etter denne del, skal de ta hensyn til resultatene av relevante strategiske konsekvensutredninger gjennomført i henhold til avsnitt 1 og 2, hvis tilgjengelig.

4. Partsmøtet skal utarbeide retningslinjer for utførelsen av hver kategori strategisk konsekvensutredning beskrevet i denne artikkel.

DEL V

Kapasitetsbygging og overføring av marin teknoligi

Artikkel 40

Formål

Formålene med denne del er

a) å bistå parter, særlig statsparter som er utviklingsland, i å gjennomføre bestemmelsene i denne avtale med sikte på å oppnå formålene med avtalen,

b) å legge til rette for inkluderende, rettferdig og effektivt samarbeid og deltakelse i aktivitetene som gjennomføres henhold til denne avtale,

c) å utvikle kapasiteten innen marin vitenskap og teknologi, også med hensyn til forskning, hos partene, særlig statsparter som er utviklingsland, når det gjelder bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, blant annet gjennom adgang til marin teknologi for, og overføring av marin teknologi til, statsparter som er utviklingsland,

d) å øke, utbre og dele kunnskap om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

e) mer spesifikt å støtte statsparter som er utviklingsland, særlig de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland, geografisk vanskeligstilte stater, små utviklingsøystater, afrikanske kyststater, arkipelstater og mellominntektsutviklingsland, gjennom kapasitetsbygging og utvikling og overføring av marin teknologi i henhold til denne avtale, i å nå målsettingene knyttet til

i) marine genetiske ressurser, herunder deling av fordeler som gjenspeilet i artikkel 9,

ii) tiltak som områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, som gjenspeilet i artikkel 17,

iii) konsekvensutredninger, som gjenspeilet i artikkel 27.

Artikkel 41

Samarbeid om kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi

1. Partene skal samarbeide, direkte eller gjennom relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, om å bistå parter, særlig statsparter som er utviklingsland, i å nå målene med denne avtale gjennom kapasitetsbygging og utvikling og overføring av marin vitenskap og marin teknologi.

2. For å tilby kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi etter denne avtale skal partene samarbeide på alle nivåer og i alle former, blant annet gjennom partnerskap med og involvering av alle relevante interessenter, eventuelt også privat sektor, sivilsamfunnet og urfolk og lokalsamfunn som innehavere av tradisjonell kunnskap, samt gjennom å styrke samarbeid og samordning mellom relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer.

3. Når denne del settes ut i livet, skal partene fullt ut anerkjenne de særskilte behovene til statsparter som er utviklingsland, særlig de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland, geografisk vanskeligstilte stater, små utviklingsøystater, afrikanske kyststater, arkipelstater og mellominntektsutviklingsland. Partene skal sørge for at kapasitetsbygging kan tilbys og marin teknologi kan overføres uten byrdefulle rapporteringskrav.

Artikkel 42

Rammer for kapasitetsbygging og for overføring av marin teknologi

1. Så langt de evner, skal partene sørge for kapasitetsbygging for statsparter som er utviklingsland og skal samarbeide for å oppnå overføring av marin teknologi, særlig til statsparter som er utviklingsland som trenger det og ber om det, idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til de minst utviklede landene, i samsvar med bestemmelsene i denne avtale.

2. Så langt de evner, skal partene yte ressurser til støtte for slik kapasitetsbygging samt utvikling og overføring av marin teknologi og lette adgangen til andre kilder for støtte, idet det tas hensyn til deres nasjonale politikk, prioriteringer, planer og programmer.

3. Kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi bør være en landdrevet, transparent, effektiv og gjentakende prosess som er deltakerbasert, sektorovergripende og kjønnsresponsiv. Den skal i aktuelle tilfeller bygge på, og ikke duplisere eksisterende programmer og ta utgangspunkt i tidligere lærdommer, blant annet fra aktiviteter innen kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi under relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer. Så vidt mulig skal den også ta disse aktivitetene i betraktning med sikte på å maksimere effektivitet og resultater.

4. Kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi skal være basert på og lydhør for behovene og prioriteringene til statsparter som er utviklingsland idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og de minst utviklede landene, identifisert gjennom behovsvurdering på individuell basis fra sak til sak, subregionalt eller regionalt. Slike behov og prioriteringer kan være egenvurdert eller bygge på informasjon fra komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi og mekanismen for informasjonsutveksling.

Artikkel 43

Andre nærmere rammer for overføring av marin teknologi

1. Partene deler et langsiktig syn på viktigheten av fullt ut å realisere utvikling og overføring av teknologi for å oppnå inkluderende, rettferdig og effektivt samarbeid og deltakelse i aktivitetene som gjennomføres i henhold til denne avtale, og for fullt ut å oppnå dens formål.

2. Overføringen av marin teknologi som denne avtale legger opp til, skal skje på rettferdige og gunstigst mulige vilkår, blant annet konsesjonelle og preferensielle vilkår, og i samsvar med avtalte betingelser og formålene med denne avtale.

3. Partene skal fremme og oppmuntre økonomiske og juridiske vilkår for overføring av marin teknologi til statsparter som er utviklingsland, idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til de minst utviklede landene, som blant annet kan gå ut på å gi insentiver til foretak og institusjoner.

4. Overføringen av marin teknologi skal ta hensyn til alle rettigheter til slik teknologi og skal skje idet det tas behørig hensyn til alle legitime interesser, herunder rettighetene og forpliktelsene til innehavere, leverandører og mottakere av marin teknologi, og især skal det tas hensyn til den betydningen interessene og behovene til statsparter som er utviklingsland har for oppnåelsen av formålene med denne avtale.

5. Marin teknologi som overføres i henhold til denne del, skal være egnet, relevant og i størst mulig utstrekning pålitelig, rimelig, ajourført, miljøvennlig og tilgjengelig i en form som gir statsparter som er utviklingsland adgang til den, idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til de minst utviklede landene.

Artikkel 44

Former for kapasitetsbygging og for overføring av marin teknologi

1. Til støtte for formålene som er beskrevet i artikkel 40, kan kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi ha form av blant annet, men er ikke begrenset til, støtte til etablering eller styrking av partenes menneskelige, finanstekniske, vitenskapelige, teknologiske, organisatoriske, institusjonelle og andre ressurser og muligheter, for eksempel

a) deling og bruk av relevante data, informasjoner, kunnskaper og resultater

b) informasjonsspredning og bevisstgjøring, blant annet med hensyn til relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, i tråd med fritt og informert forhåndssamtykke fra slike urfolk og eventuelt lokalsamfunn,

c) utvikling og styrking av relevant infrastruktur, herunder utstyr og personell med kapasitet til å bruke og vedlikeholde det,

d) utvikling og styrking av institusjonell kapasitet og nasjonale regulatoriske rammeverk eller mekanismer,

e) utvikling og styrking av kapasitet til å forvalte menneskelige og finansielle ressurser og av teknisk ekspertise gjennom utvekslinger, forskingssamarbeid, teknisk støtte, utdanning og opplæring samt overføring av marin teknologi,

f) utvikling og deling av håndbøker, retningslinjer og standarder,

g) utvikling av tekniske og vitenskapelige programmer og programmer innen forsking og utvikling,

h) utvikling og styrking av kapasiteter og teknologiske verktøy for effektiv overvåking, kontroll og tilsyn med aktiviteter innenfor denne avtales virkeområde.

2. Detaljene angående former for kapasitetsbygging og for overføring av marin teknologi identifisert i denne artikkel er utdypet i vedlegg II.

3. Partsmøtet skal, idet det tas hensyn til anbefalingene fra komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi, jevnlig og etter behov gjennomgå, evaluere, videreutvikle og gi veiledning om den indikative og ikke-uttømmende listen over former for kapasitetsbygging og for overføring av marin teknologi som er nærmere utarbeidet i vedlegg II, for å reflektere teknologisk framgang og innovasjon og for å respondere på og tilpasse seg behovene slik de utvikler seg i stater, subregioner og regioner.

Artikkel 45

Overvåking og gjennomgang

1. Kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi som skjer i samsvar med bestemmelsene i denne del, skal overvåkes og gjennomgås jevnlig.

2. Overvåkingen og gjennomgangen som det henvises til i nr. 1 ovenfor, skal gjennomføres av komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi under partsmøtets myndighet og skal ha som siktemål

a) å vurdere og gjennomgå behovene og prioriteringene til statsparter som er utviklingsland med hensyn til kapasitetsbygging og overføring av teknologi, idet det især legges vekt på de særlige behovene til statsparter som er utviklingsland og til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til de minst utviklede landene, i samsvar med artikkel 42 nr. 4,

b) å gjennomgå støtten som trengs, som gis og som er mobilisert, samt udekkede behovsanslag hos statsparter som er utviklingsland i tilknytning til denne avtale,

c) å identifisere og mobilisere midler gjennom finansieringsmekanismen som etableres i henhold til artikkel 52 for å utvikle og gjennomføre kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi, blant annet for gjennomføring av behovsvurderinger,

d) å måle resultatoppnåelse på basis av omforente indikatorer og gjennomgå resultatbaserte analyser, blant annet av omfang, utfall, framgang og effektivitet i kapasitetsbyggingen og overføringen av marin teknologi i henhold til denne avtale, samt suksesser og utfordringer,

e) gi anbefalinger om oppfølgingsaktiviteter, blant annet hvordan kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi kan forbedres ytterligere for å sette statsparter som er utviklingsland, idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til de minst utviklede landene, i stand til å styrke sin gjennomføring av avtalen for å oppnå dens formål.

3. For å støtte overvåking og gjennomgang av kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi skal partene sende rapporter til komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi. Rapportenes format og hyppighet bestemmes av partsmøtet idet det tas hensyn til anbefalingene fra komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi. Når partene sender inn sine rapporter, skal de i aktuelle tilfeller ta hensyn til innspill fra regionale og subregionale organer om kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi. Rapportene som partene sender inn, og eventuelle innspill fra regionale og subregionale organer om kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi, bør gjøres offentlig tilgjengelige. Partsmøtet skal sørge for at rapporteringskravene er strømlinjet og ikke byrdefulle, særlig for statsparter som er utviklingsland, blant annet med hensyn til kostnader og tidsbehov.

Artikkel 46

Komité for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi

1. En komité for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi opprettes herved.

2. Komiteen skal bestå av medlemmer med passende kvalifikasjoner og erfaring som skal arbeide upartisk til avtalens beste; de skal oppnevnes av partene og velges av partsmøtet, som skal ta hensyn til kjønnsbalanse og rettferdig geografisk fordeling og sørge for at de minst utviklede landene, de små øystatene som er utviklingsland og de kystløse utviklingslandene blir representert i komiteen. Mandat og rammer for komiteens arbeid skal besluttes av partsmøtet på dets første møte.

3. Komiteen skal avlegge rapporter og gi anbefalinger som partsmøtet skal vurdere og eventuelt handle ut fra.

DEL VI

Institusjonelle ordninger

Artikkel 47

Partsmøte

1. Et partsmøte opprettes herved.

2. Partsmøtet skal kalles inn til sitt første møte av De forente nasjoners generalsekretær senest ett år etter at denne avtale har trådt i kraft. Deretter skal ordinære møter i partsmøtet holdes med de mellomrom partsmøtet bestemmer. Ekstraordinære møter i partsmøtet kan holdes til andre tider i samsvar med prosedyrereglene.

3. Partsmøtet skal ordinært møtes ved sekretariatets hovedsete eller i De forente nasjoners hovedkvarter.

4. Partsmøtet skal på sitt første møte ved konsensus vedta prosedyreregler for seg selv og sine underliggende organer, finansielle regler for sin egen finansiering og finansiering av sekretariatet og ethvert underliggende organ, og deretter prosedyreregler og finansielle regler for ethvert annet underliggende organ som den måtte opprette. Inntil prosedyrereglene er vedtatt, gjelder prosedyrereglene for den mellomstatlige konferansen om et internasjonalt rettslig bindende instrument under De forente nasjoners havrettskonvensjon om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

5. Partsmøtet skal gjøre alle anstrengelser for å vedta beslutninger og anbefalinger ved konsensus. Når ikke annet er bestemt i denne avtale, og dersom alle anstrengelser for å oppnå konsensus er gjort, skal partsmøtets beslutninger og anbefalinger i materielle spørsmål vedtas med to tredjedels flertall av partene som er til stede og stemmer, og avgjørelser i prosedyrespørsmål skal vedtas med et flertall av partene som er til stede og stemmer.

6. Partsmøtet skal til enhver tid føre kontroll med og evaluere gjennomføringen av denne avtale og skal til dette formål

a) vedta beslutninger og anbefalinger knyttet til gjennomføringen av denne avtale,

b) gjennomgå og legge til rette for utveksling av informasjon blant partene angående gjennomføringen av denne avtale,

c) fremme, blant annet ved å etablere passende prosesser, samarbeid og samordning med og mellom relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, for å fremme sammenheng mellom anstrengelser som gjøres med sikte på bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

d) etablere de underliggende organer som anses nødvendig for å støtte gjennomføringen av denne avtale,

e) vedta et budsjett med tre fjerdedels flertall av partene som er til stede og stemmer, dersom alle anstrengelser på å oppnå konsensus er uttømt, med de mellomrom og for den finansperiode det måtte bestemme,

f) utføre andre funksjoner som er angitt i denne avtale, eller som måtte være påkrevd for å gjennomføre den.

7. Partsmøtet kan beslutte å anmode Den internasjonale havrettsdomstolen om å gi en rådgivende uttalelse om et rettslig spørsmål om hvorvidt et forslag til partsmøtet i enhver sak innenfor dens kompetanse er i samsvar med denne avtale. Det skal ikke anmodes om rådgivende uttalelse i saker som faller inn under andre globale, regionale, subregionale eller sektorielle organers kompetanse, eller i en sak som nødvendigvis forutsetter en samtidig vurdering av enhver tvist angående suverenitet eller andre rettigheter over fastlands- eller øyterritorium eller krav på dette, eller av hvorvidt et område rettslig sett ligger innenfor nasjonal jurisdiksjon. Anmodningen skal angi rekkevidden av det rettslige spørsmålet den omsøkte rådgivende uttalelsen gjelder. Partsmøtet kan anmode om at slik uttalelse blir gitt som en hastesak.

8. Partsmøtet skal innen fem år etter at denne avtale har trådt i kraft, og deretter med de mellomrom det bestemmer, gjennomgå og vurdere hvor tilstrekkelige og effektive bestemmelsene i denne avtale er, og om nødvendig foreslå hvordan gjennomføringen av disse bestemmelsene kan styrkes for bedre å håndtere spørsmål om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

Artikkel 48

Transparens

1. Partsmøtet skal fremme transparens i beslutningsprosessene og andre aktiviteter som gjennomføres i henhold til denne avtale.

2. Alle partsmøter og møter i dets underliggende organer skal være åpne for observatører som deltar i samsvar med prosedyrereglene, med mindre partsmøtet bestemmer noe annet. Partsmøtet skal offentligjøre og vedlikeholde et offentlig register over sine beslutninger.

3. Partsmøtet skal fremme transparens i gjennomføringen av denne avtale, blant annet gjennom offentlig utbredelse av informasjon og tilrettelegging for deltakelse fra og konsultasjoner med relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, urfolk og lokalsamfunn med relevant tradisjonell kunnskap, vitenskapsmiljøet, sivilsamfunnet og andre relevante interessenter, slik det passer og i samsvar med bestemmelsene i denne avtale.

4. Representanter for stater som ikke er part i denne avtale, relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, urfolk og lokalsamfunn med relevant tradisjonell kunnskap, vitenskapsmiljøet, sivilsamfunnet og andre relevante interessenter med en interesse i saker som angår partsmøtet, kan anmode om å delta som observatører i møter i partsmøtet og dens underliggende organer. Partsmøtets prosedyreregler skal fastsette nærmere rammer for slik deltakelse og skal ikke være unødig restriktive i så måte. Prosedyrereglene skal også sørge for at slike representanter får rettidig tilgang til all relevant informasjon.

Artikkel 49

Vitenskapelig og teknisk organ

1. Et vitenskapelig og teknisk organ opprettes herved.

2. Det vitenskapelige og tekniske organ skal bestå av medlemmer som opptrer i egenskap av sakkyndige og til avtalens beste, er oppnevnt av partene og valgt av partsmøtet og har passende kvalifikasjoner idet det tas hensyn til behovet for tverrfaglig ekspertise, herunder relevant vitenskapelig og teknisk ekspertise og ekspertise på relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, kjønnsbalanse og rimelig geografisk representasjon. Mandat og vedtekter for arbeidet i Vitenskapelig og teknisk organ, herunder utvelgelsesprosessen og varigheten til medlemmenes fullmakter, skal avgjøres av partsmøtet på dets første møte.

3. Det vitenskapelige og tekniske organ kan trekke veksler på passende råd fra relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, samt fra andre forskere og sakkyndige etter behov.

4. Under partsmøtets myndighet og veiledning, og idet det tas hensyn til den tverrfaglige ekspertisen som det henvises til i nr. 2 ovenfor, skal det vitenskapelige og tekniske organ gi vitenskapelige og tekniske råd til partsmøtet, utføre de funksjoner det tildeles i henhold til denne avtale, og de øvrige funksjoner partsmøtet måtte bestemme, og forsyne partsmøtet med rapporter om sitt arbeid.

Artikkel 50

Sekretariat

1. Et sekretariat opprettes herved. Partsmøtet skal på sitt første møte legge til rette for sekretariatets arbeid og herunder bestemme dets hovedsete.

2. Inntil sekretariatet trer i funksjon, skal De forente nasjoners generalsekretær gjennom divisjon for havsaker og havrett i FN-sekretariatets rettsavdeling utføre sekretariatsfunksjonene etter denne avtale.

3. Sekretariatet og vertsstaten kan inngå en hovedkvarteravtale. Sekretariatet skal ha rettsevne på vertsstatens territorium og skal av vertsstaten tildeles de privilegier og den immunitet det trenger for å utføre sine funksjoner.

4. Sekretariatet skal

a) yte administrasjons- og logistikkstøtte til partsmøtet og dets underliggende organer med henblikk på å gjennomføre denne avtale,

b) arrangere og betjene møtene i partsmøtet og andre organer som måtte bli opprettet under denne avtale eller av partsmøtet,

c) oversende informasjon om gjennomføringen av denne avtale i rett tid, herunder gjøre partsmøtets beslutninger offentlig tilgjengelige og oversende dem til alle parter, og til relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer,

d) legge til rette for samarbeid og samordning, når det passer, med sekretariatene i andre relevante internasjonale organer og i særdeleshet inngå de administrative og kontraktsmessige avtaler det måtte trenge for dette formål og for å kunne utføre sine funksjoner effektivt, med forbehold om partsmøtets godkjenning,

e) utarbeide rapporter om utførelsen av sine funksjoner i henhold til denne avtale og forelegge dem for partsmøtet,

f) yte bistand i gjennomføringen av denne avtale og utføre de øvrige funksjoner som måtte bli fastsatt av partsmøtet eller bli tildelt sekretariatet i henhold til denne avtale.

Artikkel 51

Mekanisme for informasjonsutveksling

1. En mekanisme for informasjonsutveksling opprettes herved.

2. Mekanismen for informasjonsutveksling skal primært bestå av en fritt tilgjengelig plattform. De nærmere rammene for mekanismen for informasjonsutvekslings funksjon skal fastsettes av partsmøtet.

3. Mekanismen for informasjonsutveksling skal

a) fungere som en sentralisert plattform som skal sette partene i stand til å få tilgang til, gi og utbre informasjon knyttet til aktiviteter som foregår i henhold til bestemmelsene i denne avtale, blant annet informasjon om

i) marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon som beskrevet i del II i denne avtale,

ii) etablering og gjennomføring av områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder,

iii) konsekvensutredninger,

iv) anmodninger om kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi og muligheter med hensyn til dette, herunder forskningssamarbeid og opplæringsmuligheter, informasjon om kilder og tilgang til teknologisk informasjon og data for overføring av marin teknologi, muligheter for forenklet tilgang til marin teknologi og muligheter for finansiering,

b) gjøre det enklere å matche behov for kapasitetsbygging med tilgjengelig støtte og med tilbydere for overføring av marin teknologi, herunder statlige, ikke-statlige eller private enheter med interesse for å delta som givere i overføringen av marin teknologi, og legge til rette for tilgang til tilknyttet knowhow og ekspertise,

c) sørge for forbindelser til relevante globale, regionale, subregionale, nasjonale og sektorielle mekanismer for informasjonsutveksling og andre genbanker, offentlige samlinger og databaser, herunder slike som har å gjøre med relevant tradisjonell kunnskap hos urfolk og lokalsamfunn, og om mulig fremme kontakt med offentlig tilgjengelige private og ikke-statlige plattformer for utveksling av informasjon,

d) bygge på globale, regionale og subregionale informasjonsutvekslingsinstitusjoner, hvis aktuelt, når det etableres regionale og subregionale mekanismer under den globale mekanismen,

e) oppmuntre til økt transparens, blant annet ved å lette deling av økologiske basislinjedata og informasjon angående bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon mellom parter og andre relevante interessenter,

f) lette internasjonalt samarbeid og samvirke, herunder vitenskapelig og teknisk samarbeid og samvirke,

g) utføre de andre funksjoner partsmøtet måtte bestemme, eller som den er tildelt i henhold til denne avtale.

4. Mekanismen for informasjonsutveksling skal administreres av sekretariatet, uten å berøre mulig samarbeid med andre relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer som fastsatt av partsmøtet, herunder Den mellomstatlige oseanografiske kommisjon under De forente nasjoners organisasjon for utdanning, vitenskap og kultur, Den internasjonale havbunnsmyndighet, Den internasjonale sjøfartsorganisasjon og De forente nasjoners organisasjon for ernæring og landbruk.

5. I forvaltningen av mekanismen for informasjonsutveksling skal det gis full anerkjennelse til de særlige behovene til statsparter som er utviklingsland og til de særlige omstendighetene til statsparter som er små utviklingsøystater, og deres adgang til mekanismen skal forenkles for å sette disse statene i stand til å dra nytte av den uten utilbørlige hindringer eller administrative byrder. Det skal gis informasjon om aktiviteter for å fremme informasjonsdeling, bevisstgjøring og utbredelse i og med disse statene, og for å tilby spesifikke programmer for disse statene.

6. Konfidensialiteten til informasjon som gis i henhold til denne avtale og retten dertil, skal respekteres. Ingen bestemmelser i denne avtale skal tolkes som et krav om å dele informasjon som er beskyttet mot utlevering etter en parts nasjonale lovgivning eller annen anvendelig rett.

DEL VII

Finansielle ressurser og finansieringsmekanisme

Artikkel 52

Finansiering

1. Så langt den evner, skal hver part stille ressurser til rådighet med hensyn til de aktivitetene som er innrettet på å oppnå formålene med denne avtale, idet det tas hensyn til dens nasjonale politikk, prioriteringer, planer og programmer.

2. Institusjonene som opprettes i henhold til denne avtale, skal finansieres gjennom partenes faste bidrag.

3. En mekanisme for å skaffe til veie tilstrekkelige, tilgjengelige, nye og ytterligere og forutsigbare finansielle ressurser i henhold til denne avtale opprettes herved. Mekanismen skal bistå statsparter som er utviklingsland i å gjennomføre denne avtale, blant annet gjennom finansiering til støtte for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi, og utføre andre funksjoner som nevnt i denne artikkel for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold.

4. Mekanismen skal omfatte

a) et frivillig fond etablert av partsmøtet for å legge til rette for at representanter for statsparter som er utviklingsland, særlig de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland og små utviklingsøystater, kan delta på møtene i organene som opprettes i henhold til denne avtale,

b) et spesialfond som skal finansieres gjennom følgende kilder:

i) årlige bidrag i samsvar med artikkel 14 nr. 6,

ii) betalinger i samsvar med artikkel 14 nr. 7,

iii) ytterligere bidrag fra parter og private aktører som ønsker å stille finansielle ressurser til rådighet til støtte for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

c) Det globale miljøfondet.

5. Partsmøtet kan overveie muligheten for å opprette ytterligere fond som en del av finansieringsmekanismen for å støtte bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, for å finansiere rehabilitering og økologisk restaurering av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

6. Spesialfondet og Det globale miljøfondet skal brukes til

a) å finansiere kapasitetsbyggingsprosjekter etter denne avtale, herunder effektive prosjekter for bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold og aktiviteter og programmer, herunder opplæring i forbindelse med overføring av marin teknologi,

b) å bistå statsparter som er utviklingsland i å gjennomføre denne avtale,

c) å støtte programmer for bevaring og bærekraftig bruk i regi av urfolk og lokalsamfunn som innehavere av tradisjonell kunnskap,

d) å støtte offentlige konsultasjoner på nasjonalt, subregionalt og regionalt nivå,

e) å finansiere gjennomføring av andre aktiviteter som partsmøtet måtte beslutte.

7. Finansieringsmekanismen bør søke å sikre at duplisering unngås og fremme komplementaritet og sammenheng i bruken av midlene innenfor mekanismen.

8. Finansielle ressurser som mobiliseres til støtte for gjennomføringen av denne avtale, kan omfatte finansiering som stilles til rådighet gjennom offentlige og private kilder, både nasjonale og internasjonale, blant annet, men ikke begrenset til bidrag fra stater, internasjonale finansinstitusjoner, eksisterende finansieringsmekanismer under globale og regionale instrumenter, giverinstitusjoner, mellomstatlige organisasjoner, ikke-statlige organisasjoner og fysiske og juridiske personer og gjennom offentlig-private partnerskap.

9. For denne avtales formål skal mekanismen fungere under partsmøtets myndighet, der det passer, og veiledning, og skal være ansvarlig overfor det. Partsmøtet skal gi veiledning om overordnet strategi, politikk, programprioritering og berettigelse for tilgang til og bruk av finansielle ressurser.

10. Partsmøtet og Det globale miljøfondet skal på det første møtet i partsmøtet bli enige om ordninger for å sette avsnittene ovenfor ut i livet.

11. I erkjennelsen av at det haster å håndtere spørsmål om bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, skal partsmøtet fastsette et første ressursmobiliseringsmål til og med 2030 for spesialfondet fra alle kilder, idet det blant annet tas hensyn til de nærmere institusjonelle rammene for spesialfondet og informasjonen som gis gjennom komiteen for kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi.

12. Adgangen til finansiering under denne avtale skal være åpen for statsparter som er utviklingsland på grunnlag av behov. Finansiering under spesialfondet skal fordeles i samsvar med rimelige delingskriterier idet det tas hensyn til bistandsbehovene til parter med særlige behov, særlig de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland, geografisk vanskeligstilte stater, små utviklingsøystater og afrikanske kyststater, arkipelstater og mellominntektsutviklingsland, og idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og minst utviklede land. Spesialfondet skal være innrettet på å sikre effektiv tilgang til finansiering gjennom forenklede søknads- og godkjenningsprosedyrer og økt støtteberedskap for slike statsparter som er utviklingsland.

13. Sett i lys av kapasitetsbegrensninger skal partene oppmuntre internasjonale organisasjoner til å gi fortrinnsbehandling til og vurdere de konkrete behovene og de særlige kravene til statsparter som er utviklingsland, særlig de minst utviklede landene, kystløse utviklingsland og små utviklingsøystater, idet det tas hensyn til de særlige omstendighetene til små utviklingsøystater og til minst utviklede land i fordelingen av passende midler og teknisk bistand og bruken av deres spesialiserte tjenester med henblikk på bevaring og bærekraftig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon.

14. Partsmøtet skal etablere en finanskomité for finansielle ressurser. Den skal være sammensatt av medlemmer med passende kvalifikasjoner og ekspertise idet det tas hensyn til kjønnsbalanse og rimelig geografisk fordeling. Partsmøtet skal fastsette mandat og nærmere ramme for komiteens arbeid. Komiteen skal jevnlig rapportere og gi anbefalinger om identifikasjon og mobilisering av midler under mekanismen. Den skal også innhente informasjon og rapportere om finansiering under andre mekanismer og virkemidler som bidrar direkte eller indirekte til å oppnå formålene med denne avtale. I tillegg til elementene/ som er nevnt i denne artikkel, skal komiteen blant annet vurdere

a) fastsettelsen av behovene til partene, særlig statsparter som er utviklingsland,

b) tilgjengelighet og rettidig utbetaling av midler,

c) transparens i beslutnings- og forvaltningsprosesser for anskaffelse og bevilgning av midler,

d) ansvarlighet hos mottakende statsparter som er utviklingsland med hensyn til avtalt bruk av midler.

15. Partsmøtet skal vurdere rapportene og anbefalingene fra finanskomiteen og iverksette passende tiltak.

16. Partsmøtet skal i tillegg foreta en periodisk gjennomgang av finansieringsmekanismen for å vurdere i hvilken grad de finansielle ressursene er tilstrekkelige, effektive og tilgjengelige, blant annet med henblikk på å levere kapasitetsbygging og overføre marin teknologi, særlig for statsparter som er utviklingsland.

DEL VIII

Gjennomføring og etterlevelse

Artikkel 53

Gjennomføring

Partene skal treffe de nødvendige tiltak innen lovgivning, forvaltning eller politikk, som etter omstendighetene er hensiktsmessig, for å sikre gjennomføringen av denne avtale.

Artikkel 54

Overvåking av gjennomføring

Hver part skal overvåke gjennomføringen av sine forpliktelser etter denne avtale og skal rapportere, i det format og med den hyppighet partsmøtet bestemmer, til partsmøtet om tiltak den har iverksatt for å gjennomføre denne avtale.

Artikkel 55

Gjennomførings- og etterlevelseskomité

1. En gjennomførings- og etterlevelseskomité som skal lette og vurdere gjennomføringen og fremme etterlevelsen av bestemmelsene i denne avtale, opprettes herved. Gjennomførings- og etterlevelseskomiteen skal være tilretteleggende i sitt vesen og fungere på en måte som er transparent, ikke-konfronterende og ikke-straffende.

2. Gjennomførings- og etterlevelseskomiteen skal bestå av medlemmer med passende kvalifikasjoner og erfaring som partene oppnevner og partsmøtet velger, idet det tas behørig hensyn til kjønnsbalanse og rimelig geografisk fordeling.

3. Gjennomførings- og etterlevelseskomiteen skal arbeide etter nærmere rammer og prosedyreregler vedtatt av partsmøtet på dets første møte. Gjennomførings- og etterlevelseskomiteen skal blant annet vurdere gjennomførings- og etterlevelsesspørsmål på individuelt og systemisk nivå, samt rapportere jevnlig og gi anbefalinger, slik forholdene tilsier, og vel vitende om de respektive nasjonale omstendighetene, til partsmøtet.

4. Under sitt arbeid kan gjennomførings- og etterlevelseskomiteen trekke veksler på passende informasjon fra organer opprettet under denne avtale, samt relevante rettslige instrumenter og rammeverk og relevante globale, regionale, subregionale og sektorielle organer, slik det måtte være nødvendig.

DEL IX

Tvisteløsning

Artikkel 56

Forebygging av tvister

Partene skal samarbeide for å forebygge tvister.

Artikkel 57

Plikt til å løse tvister med fredelige midler

Partene plikter å løse sine tvister angående tolkningen eller anvendelsen av denne avtale ved forhandlinger, granskning, mekling, forliksbehandling voldgift, rettsavgjørelse, henvisning til regionale instanser eller ordninger eller andre fredelige midler etter eget valg.

Artikkel 58

Tvisteløsning ved fredelige midler etter partenes valg

Ingen bestemmelse i denne del innskrenker partenes rett til på et hvilket som helst tidspunkt å bli enige om å løse en tvist seg imellom om tolkningen eller anvendelsen av denne avtale ved fredelige midler etter deres eget valg.

Artikkel 59

Tvister av teknisk art

Når en tvist gjelder en sak av teknisk art, kan de berørte parter henvise tvisten til et ad-hoc ekspertpanel som de oppretter. Panelet skal konferere med de berørte parter og skal bestrebe seg på å løse tvisten raskt uten å gripe til bindende prosedyrer for tvisteløsning etter artikkel 60 i denne avtale.

Artikkel 60

Tvisteløsningsprosedyrer

1. Tvister som gjelder tolkningen eller anvendelsen av denne avtale, skal løses i samsvar med bestemmelsene om tvisteløsning som er gitt i del XV i konvensjonen.

2. Bestemmelsene i del XV i og vedleggene V, VI, VII og VIII til konvensjonen anses for å gjelde også med hensyn til å løse tvister som involverer en part i denne avtale som ikke er part i konvensjonen.

3. Enhver prosedyre som godtas i henhold til artikkel 287 i konvensjonen av en part i denne avtale som også er part i konvensjonen, skal gjelde for tvisteløsning etter denne del med mindre vedkommende part idet den undertegner, ratifiserer, godkjenner, godtar eller tiltrer denne avtale, eller når som helst senere, har godtatt en annen prosedyre i henhold til artikkel 287 i konvensjonen for tvisteløsning etter denne del.

4. Enhver erklæring avgitt i henhold til artikkel 298 i konvensjonen av en part i denne avtale som også er part i konvensjonen, skal gjelde for tvisteløsning etter denne del med mindre vedkommende part idet den undertegner, ratifiserer, godkjenner, godtar eller tiltrer denne avtale, eller når som helst senere, har erklært noe annet i henhold til artikkel 298 i konvensjonen for tvisteløsning etter denne del.

5. I henhold til nr. 2 ovenfor skal en part i denne avtale som ikke er part i konvensjonen, når den undertegner, ratifiserer, godkjenner, godtar eller tiltrer denne avtale, eller, når som helst senere, være fri til ved skriftlig erklæring inngitt til depositaren å velge ett eller flere av følgende midler til løsning av tvister angående tolkningen eller anvendelsen av denne avtale:

a) Den internasjonale havrettsdomstolen,

b) Den internasjonale domstolen,

c) en voldgiftsdomstol etter vedlegg VII,

d) en særskilt voldgiftsdomstol etter vedlegg VIII for én eller flere av tvistekategoriene som er angitt i nevnte vedlegg.

6. En part i denne avtale som ikke er part i konvensjonen og ikke har avgitt en erklæring, skal anses for å ha godtatt alternativet i nr. 5 bokstav c) ovenfor. Dersom partene i en tvist har godtatt samme prosedyre for å løse tvisten, kan den bare henvises til denne prosedyren med mindre partene er enige om noe annet. Dersom partene i en tvist ikke har godtatt samme prosedyre for løsning av tvisten, kan den bare henvises til voldgift etter vedlegg VII til konvensjonen med mindre partene er enige om noe annet. Artikkel 287 nr. 6 til 8 i konvensjonen skal gjelde for erklæringer avgitt etter nr. 5 ovenfor.

7. En part i denne avtale som ikke er part i konvensjonen, kan når den undertegner, ratifiserer, godkjenner, godtar eller tiltrer denne avtale, eller når som helst senere, uten å berøre forpliktelsene som følger av denne del, skriftlig erklære at den ikke godtar én eller flere av prosedyrene som det er gitt bestemmelser om i del XV avsnitt 2 i konvensjonen med hensyn til en eller flere av tvistekategoriene som er nevnt i artikkel 298 i konvensjonen, for løsning av tvister under denne del. Artikkel 298 i konvensjonen skal gjelde for en slik erklæring.

8. Bestemmelsene i denne artikkel skal ikke berøre prosedyrene om tvisteløsning som partene har blitt enige om som deltakere i et relevant rettslig instrument eller rammeverk eller som medlemmer i et relevant globalt, regionalt, subregionalt eller sektorielt organ angående tolkningen eller anvendelsen av slike instrumenter og rammeverk.

9. Ingen bestemmelser i denne avtale skal tolkes som en overdragelse til en domstol eller et tribunal av jurisdiksjon over noen tvist som angår eller nødvendigvis forutsetter en samtidig vurdering av hvorvidt et område rettslig sett ligger innenfor nasjonal jurisdiksjon, og heller ikke over noen tvist angående suverenitet eller andre rettigheter over fastlands- eller øyterritorium eller et krav på dette fra en part i denne avtale, forutsatt at ikke noe i dette nummer skal tolkes som en begrensning av jurisdiksjonen til en domstol eller et tribunal etter del XV avsnitt 2 i konvensjonen.

10. For å unngå tvil skal ikke noe i denne avtale danne grunnlag for å fremsette eller avvise noe krav på suverenitet, suverene rettigheter eller jurisdiksjon over land eller maritime områder, heller ikke med hensyn til enhver tvist angående dette.

Artikkel 61

Midlertidige ordninger

I påvente av en tvisteløsning i samsvar med denne del skal partene i tvisten bestrebe seg på å inngå midlertidige ordninger av praktisk art.

DEL X

Ikke-parter i denne avtale

Artikkel 62

Ikke-parter i denne avtale

Partene skal oppfordre ikke-parter i denne avtale til å bli part i den og å vedta lover og forskrifter i tråd med dens bestemmelser.

DEL XI

God tro og rettighetsmisbruk

Artikkel 63

God tro og rettighetsmisbruk

Partene skal i god tro oppfylle forpliktelsene de har påtatt seg etter denne avtale, og utøve rettighetene som anerkjennes i den, på en måte som ikke utgjør rettighetsmisbruk.

DEL XII

Sluttbestemmelser

Artikkel 64

Stemmerett

1. Hver part i denne avtale har én stemme, med de unntak som framgår av nr. 2 nedenfor.

2. En regional organisasjon for økonomisk integrasjon som er part i denne avtale, skal i saker under dens kompetanse utøve sin stemmerett med et antall stemmer lik det antallet av dens medlemsstater som er part i denne avtale. En slik organisasjon skal ikke utøve sin stemmerett dersom noen av dens medlemsstater utøver sin stemmerett, og motsatt.

Artikkel 65

Undertegning

Denne avtale skal være åpen for undertegning av alle stater og regionale organisasjoner for økonomisk integrasjon fra 20. september 2023 og skal forbli åpen for undertegning ved De forente nasjoners hovedkvarter i New York til 20. september 2025.

Artikkel 66

Ratifikasjon, godkjenning, godtakelse og tiltredelse

Denne avtale skal ratifiseres, godkjennes, godtas eller tiltres av stater og regionale organisasjoner for økonomisk integrasjon. Den skal være åpen for tiltredelse av stater og regionale organisasjoner for økonomisk integrasjon fra dagen etter datoen da avtalen er lukket for undertegning. Ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses- og tiltredelsesdokumenter skal deponeres hos De forente nasjoners generalsekretær.

Artikkel 67

Kompetansedeling mellom regionale organisasjoner for økonomisk integrasjon og deres medlemsstater med hensyn til de saker som reguleres av denne avtale

1. Enhver regional organisasjon for økonomisk integrasjon som blir part i denne avtale uten at noen av dens medlemsstater er part, skal være bundet av alle forpliktelser etter denne avtale. Dersom en eller flere av medlemsstatene i slike organisasjoner er part i denne avtale, skal organisasjonen og dens medlemsstater bli enige om ansvaret dem imellom for å oppfylle forpliktelsene etter denne avtale. I slike tilfeller har organisasjonen og dens medlemsstater ikke rett til å utøve rettigheter etter denne avtale samtidig.

2. I sitt ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses- eller tiltredelsesdokument skal en regional organisasjon for økonomisk integrasjon erklære rekkevidden av sin kompetanse med hensyn til de saker som reguleres av denne avtale. Enhver slik organisasjon skal også informere depositaren, som i sin tur skal informere partene, om enhver relevant endring i rekkevidden av dens kompetanse.

Artikkel 68

Ikrafttredelse

1. Denne avtale trer i kraft 120 dager etter datoen da det 60. ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses- eller tiltredelsesdokumentet er deponert.

2. For hver stat eller regional organisasjon for økonomisk integrasjon som ratifiserer, godkjenner eller godtar denne avtale eller tiltrer den etter at det 60. ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses- eller tiltredelsesdokumentet er deponert, trer denne avtale i kraft den 30. dagen etter at dens ratifikasjons-, godkjennings, godtakelses- eller tiltredelsesdokumentet er deponert, med forbehold om nr. 1 ovenfor.

3. For formålene med nr. 1 og 2 ovenfor skal ethvert dokument deponert av en regional organisasjon for økonomisk integrasjon ikke telles i tillegg til dem som er deponert av denne organisasjonens medlemsstater.

Artikkel 69

Midlertidig anvendelse

1. Denne avtale kan anvendes midlertidig av en stat eller regional organisasjon for økonomisk integrasjon som samtykker i slik midlertidig anvendelse ved å underrette depositaren skriftlig om dette når den undertegner eller deponerer sitt ratifikasjons-, godkjennings-, godtakelses- eller tiltredelsesdokument. Slik midlertidig anvendelse får virkning fra datoen da depositaren mottar underretningen.

2. Midlertidig anvendelse av en stat eller regional organisasjon for økonomisk integrasjon skal opphøre den dagen denne avtale trer i kraft for vedkommende stat eller regionale organisasjon for økonomisk integrasjon, eller når vedkommende stat eller regionale organisasjon for økonomisk integrasjon skriftlig underretter depositaren om at den har til hensikt å avslutte sin midlertidige anvendelse.

Artikkel 70

Forbehold og unntak

Det kan ikke tas noe forbehold for eller gjøres noe unntak fra denne avtale med mindre det er uttrykkelig hjemlet i andre artikler i denne avtale.

Artikkel 71

Erklæringer og uttalelser

Artikkel 70 er ikke til hinder for at en stat eller regional organisasjon for økonomisk integrasjon ved undertegning, ratifikasjon, godkjenning, eller tiltredelse til denne avtale, avgir erklæringer eller uttalelser, uansett ordlyd eller benevnelse, med sikte på å harmonisere sine lover og forskrifter med bestemmelsene i denne avtale, forutsatt at slike erklæringer eller uttalelser ikke tar sikte på å utelukke eller endre den rettslige virkningen av avtalens bestemmelser når de anvendes ovenfor vedkommende stat eller regionale organisasjon for økonomisk integrasjon.

Artikkel 72

Endring

1. En part kan gjennom skriftlig underretning stilet til sekretariatet foreslå endringer i denne avtale. Sekretariatet skal oversende slik underretning til alle parter. Dersom minst halvparten av partene svarer positivt på henvendelsen innen seks måneder etter datoen da underretningen er oversendt, skal den foreslåtte endringen vurderes på førstkommende møte i partsmøtet.

2. En endring i denne avtale vedtatt i samsvar med artikkel 47 skal oversendes til alle parter av depositaren for ratifikasjon, godkjenning eller godtakelse.

3. Endringer i denne avtale trer i kraft for partene som ratifiserer, godtar eller godkjenner dem, den 30. dagen etter at to tredjedeler av antall parter i denne avtalen på tidspunktet da endringen ble vedtatt, har deponert sine ratifikasjons-, godkjennings- eller godtakelsesdokumenter. For hver part som deponerer sitt ratifikasjons-, godkjennings- eller godtakelsesdokument for en endring etter at det påkrevde antall slike dokumenter er deponert, skal endringen så tre i kraft den 30. dagen etter at den har deponert sitt ratifikasjons-, godkjennings- eller godtakelsesdokument.

4. En endring kan idet den vedtas, bestemme at et mindre eller større antall ratifikasjoner, godkjenninger eller godtakelser enn det som kreves i denne artikkel, skal være påkrevd for at den skal tre i kraft.

5. For formålene med nr. 3 og 4 ovenfor skal ethvert dokument deponert av en regional organisasjon for økonomisk integrasjon ikke regnes i tillegg til dem som er deponert av medlemsstatene i vedkommende organisasjon.

6. En stat eller regional organisasjon for økonomisk integrasjon som blir part i denne avtale etter at endringer har trådt i kraft i samsvar med nr. 3 ovenfor, skal, med mindre vedkommende stat eller regionale organisasjon for økonomisk integrasjon har gitt uttrykk for en annen hensikt,

a) anses som part i denne avtale med slike endringer,

b) anses som part i den uendrede avtalen i relasjon til enhver part som ikke er bundet av endringen.

Artikkel 73

Oppsigelse

1. En part kan ved skriftlig underretning stilet til De forente nasjoners generalsekretær si opp denne avtale og kan angi sine grunner. Manglende angivelse av grunner påvirker ikke oppsigelsens gyldighet. Oppsigelsen får virkning ett år etter datoen da underretningen er mottatt, med mindre underretningen angir en senere dato.

2. Oppsigelsen skal ikke på noen måte berøre parts plikt til å oppfylle enhver forpliktelse nedfelt i denne avtale som måtte gjelde for den etter folkeretten, uavhengig av denne avtale.

Artikkel 74

Vedlegg

1. Vedleggene utgjør en integrert del av denne avtale, og med mindre annet er uttrykkelig bestemt, innebærer en henvisning til denne avtale eller en av dens deler også en henvisning til de dertil hørende vedleggene.

2. Bestemmelsene i artikkel 72 om endring av denne avtale gjelder også når et nytt vedlegg til avtalen foreslås, vedtas eller skal tre i kraft.

3. Enhver part kan foreslå en endring i ethvert vedlegg til denne avtale for vurdering på neste møte i partsmøtet. Vedleggene kan endres av partsmøtet. Uten hensyn til bestemmelsene i artikkel 72 gjelder følgende bestemmelser for endringer i vedlegg til denne avtale:

a) Teksten til den foreslåtte endringen skal oversendes til sekretariatet minst 150 dager før møtet. Etter å ha mottatt teksten til den foreslåtte endringen, skal sekretariatet oversende den til partene. Sekretariatet skal rådføre seg med relevante underliggende organer etter behov, og skal oversende eventuelle svar til alle parter senest 30 dager før møtet.

b) Endringer vedtatt på et møte trer i kraft for alle parter, unntatt dem som fremmer innsigelse i samsvar med nr. 4 nedenfor, 180 dager etter at møtet er avsluttet.

4. I tidsrommet på 180 dager som er fastsatt i nr. 3 bokstav b) ovenfor, kan enhver part ved skriftlig underretning til depositaren fremme innsigelse mot endringen. Slik innsigelse kan trekkes tilbake når som helst ved skriftlig underretning til depositaren, og deretter skal endringen i vedlegget tre i kraft for vedkommende part den 30. dagen etter datoen da innsigelsen er trukket tilbake.

Artikkel 75

Depositar

De forente nasjoners generalsekretær er depositar for denne avtale og enhver endring eller revisjon av den.

Artikkel 76

Gyldige tekster

Denne avtale har samme gyldighet i arabisk, kinesisk, engelsk, fransk, russisk og spansk ordlyd.

VEDLEGG I

Indikative kriterier for identifikasjon av områder

a) unikhet

b) sjeldenhet

c) særlig viktighet for stadiene i livshistorien til arter

d) særlig viktighet for artene som finnes i dem

e) viktighet for arter eller habitater som er truet, utsatt eller i tilbakegang

f) sårbarhet, blant annet for klimaendringer og havforsuring

g) skjørhet

h) sensitivitet

i) biologisk mangfold og produktivitet

j) representativitet

k) avhengighet

l) naturlighet

m) økologisk konnektivitet

n) viktige økologiske prosesser som forekommer i dem

o) økonomiske og sosiale faktorer

p) kulturelle faktorer

q) kumulative og grensekryssende virkninger

r) langsom restitusjon og resiliens

s) adekvathet og levedyktighet

t) replikasjon;

u) bærekraft i reproduksjon

v) forekomst av bevarings- og forvaltningstiltak

VEDLEGG II

Typer kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi

Etter denne avtale kan initiativer innen kapasitetsbygging og overføring av marin teknologi omfatte, men er ikke begrenset til

a) deling av relevante data, informasjon, kunnskap og forskning, i brukervennlige formater, herunder

i) deling av marin vitenskapelig og teknologisk kunnskap,

ii) utveksling av informasjon om bevaring og verneverdig bruk av marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

iii) deling av forsknings- og utviklingsresultater,

b) informasjonsspredning og bevisstgjøring med hensyn til blant annet

i) marin vitenskapelig forskning, marine vitenskaper og tilknyttede marine operasjoner og tjenester,

ii) økologisk og biologisk informasjon innhentet gjennom forskning gjennomført i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon,

iii) relevant tradisjonell kunnskap i pakt med fritt og informert forhåndssamtykke fra innehavere av slik kunnskap,

iv) stressorer på havet som påvirker marint biologisk mangfold i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, herunder skadevirkningene av klimaendring, slik som oppvarming og deoksygenering av havet, samt havforsuring,

v) tiltak som områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder,

vi) konsekvensutredninger,

c) utvikling og styrking av relevant infrastruktur, inklusive utstyr, for eksempel

i) utvikling og etablering av nødvendig infrastruktur,

ii) levering av teknologi, herunder prøvetakings- og metodologisk utstyr (f.eks. for vann-, geologiske, biologiske eller kjemiske prøver),

iii) anskaffelse av nødvendig utstyr til støtte og videreutvikling av forsknings- og utviklingskapasitet, herunder i datahåndtering, i sammenheng med aktiviteter med hensyn til marine genetiske ressurser og digital sekvensinformasjon om marine genetiske ressurser i områder utenfor nasjonal jurisdiksjon, tiltak som områdebaserte forvaltningsverktøy, herunder marine verneområder, og gjennomføring av konsekvensutredninger,

d) utvikling og styrking av institusjonell kapasitet og nasjonale regulatoriske rammeverk eller mekanismer, herunder

i) rammeverk og mekanismer innen styresett, politikk og jus,

ii) bistand i utvikling, gjennomføring og håndhevelse av nasjonale tiltak innen lovgivning, forvaltning eller politikk, blant annet tilknyttede regulatoriske, vitenskapelige og tekniske krav på nasjonalt, subregionalt eller regionalt nivå,

iii) teknisk støtte til gjennomføring av bestemmelsene i denne avtale, herunder for dataovervåking og rapportering,

iv) kapasitet til å omgjøre informasjon og data til effektiv og virksom politikk, herunder ved å legge til rette for tilgang til og anskaffelse av nødvendig kunnskap for å informere beslutningstakere i statsparter som er utviklingsland,

v) etablering eller styrking av institusjonell kapasitet hos relevante nasjonale og regionale organisasjoner og institusjoner;

vi) etablering av nasjonale og regionale vitenskapelige sentre, blant annet som databibliotek,

vii) utvikling av regionale sentre for fremragende forskning,

viii) utvikling av regionale sentre for ferdighetsutvikling,

ix) økning av samarbeidskontakter mellom regionale institusjoner, for eksempel nord–sør- og sør–sør-samarbeid og samarbeid mellom regionale havorganisasjoner og regionale fiskeriforvaltningsorganisasjoner,

e) utvikling og styrking av evne til å forvalte menneskelige og finansielle ressurser og av teknisk ekspertise gjennom utvekslinger, forskningssamarbeid, tekniske støtte, utdanning og opplæring og overføring av marin teknologi, for eksempel

i) samvirke og samarbeid i maritim vitenskap, herunder gjennom datauttak, teknisk utveksling, vitenskapelige forskningsprosjekter og programmer, og utvikling av felles vitenskapelige forskningsprosjekter i samarbeid med institusjoner i utviklingsland,

ii) utdanning og opplæring i

a. natur- og samfunnsvitenskapene, både grunnleggende og anvendte, for å utvikle vitenskaps- og forskningskapasitet,

b. teknologi og anvendelse av marin vitenskap og teknologi, for å utvikle vitenskaps- og forskningskapasiteter,

c. politikk og styring,

d. relevans og anvendelse av tradisjonell kunnskap,

iii) utveksling av eksperter, herunder eksperter på tradisjonell kunnskap,

iv) levering av finansiering for utvikling av menneskelige ressurser og teknisk ekspertise, blant annet gjennom

a. tilbud om stipend eller andre midler til representanter for statsparter som er små utviklingsøystater, i workshoper, opplæringsprogrammer eller andre relevante programmer for å utvikle deres spesifikke kapasiteter,

b. tilbud om finansiell og teknisk ekspertise og ressurser, særlig for små utviklingsøystater, angående konsekvensutredninger,

v) etablering av nettverksmekanismer blant faglærte menneskelige ressurser,

f) utvikling og deling av håndbøker, retningslinjer og standarder, herunder

i) kriterier og referansematerialer,

ii) teknologistandarder og regler,

iii) et bibliotek for håndbøker og relevant informasjon for å dele kunnskap og kapasitet om hvordan konsekvensutredninger skal gjennomføres, lærdommer og beste praksis,

g) utvikling av programmer innen teknikk, vitenskap, forskning og utvikling, herunder bioteknologiske forskningsaktiviteter.