Meld. St. 8

(2015–2016)
Melding til Stortinget

Eksport av forsvarsmateriell fra Norge i 2014, eksportkontroll og internasjonalt ikke-spredningssamarbeid

Tilråding fra Utenriksdepartementet 30. oktober 2015, godkjent i statsråd samme dag. (Regjeringen Solberg)

Dokumentet på regjeringen.no

Forklaring på forkortelser

AG

Australia Group

Australia-gruppa (multilateralt eksportkontrollsamarbeid for kjemiske/biologiske våpen)

ATT

Arms Trade Treaty

FN-avtale om internasjonal handel med våpen

BTWC

Biological and Toxic Weapons Convention

Konvensjonen mot biologiske våpen

CWC

Chemical Weapons Convention

Kjemivåpenkonvensjonen

HCOC

Hague Code of Conduct agains Ballistic Missile Proliferation

Haag-kodeksen mot spredning av ballistiske missiler

IAEA

InternationalAtomic Energy Agency

Det internasjonale atomenergibyrået

MTCR

Missile Technology Control Regime

Regimet for eksportkontroll av missilteknologi

NSG

Nuclear Suppliers Group

Gruppen av leverandørland for eksportkontroll av kjernefysisk materiale og relevante flerbruksvarer

NPT

Non-Proliferation Treaty

Ikke-spredningsavtalen for kjernefysiske våpen

OSSE

Organization for Security and Cooperation in Europe (OSCE)

Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa

PSI

Proliferation Security Initiative

Initiativet for spredningssikkerhet

PST

Politiets sikkerhetstjeneste

TAD

Toll- og avgiftsdirektoratet

WA

The Wassenaar Arrangement on Export Control for Conventional Arms and Dual-Use Goods and Technologies

Wassenaar-samarbeidet (multilateralt eksportkontrollsamarbeid for konvensjonelle våpen og flerbruksvarer)

Forklaring på forkortelser

AG

Australia Group

Australia-gruppa (multilateralt eksportkontrollsamarbeid for kjemiske/biologiske våpen)

ATT

Arms Trade Treaty

FN-avtale om internasjonal handel med våpen

BTWC

Biological and Toxic Weapons Convention

Konvensjonen mot biologiske våpen

CWC

Chemical Weapons Convention

Kjemivåpenkonvensjonen

HCOC

Hague Code of Conduct agains Ballistic Missile Proliferation

Haag-kodeksen mot spredning av ballistiske missiler

IAEA

InternationalAtomic Energy Agency

Det internasjonale atomenergibyrået

MTCR

Missile Technology Control Regime

Regimet for eksportkontroll av missilteknologi

NSG

Nuclear Suppliers Group

Gruppen av leverandørland for eksportkontroll av kjernefysisk materiale og relevante flerbruksvarer

NPT

Non-Proliferation Treaty

Ikke-spredningsavtalen for kjernefysiske våpen

OSSE

Organization for Security and Cooperation in Europe (OSCE)

Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa

PSI

Proliferation Security Initiative

Initiativet for spredningssikkerhet

PST

Politiets sikkerhetstjeneste

TAD

Toll- og avgiftsdirektoratet

WA

The Wassenaar Arrangement on Export Control for Conventional Arms and Dual-Use Goods and Technologies

Wassenaar-samarbeidet (multilateralt eksportkontrollsamarbeid for konvensjonelle våpen og flerbruksvarer)

1 Bakgrunn og sammendrag

Dette er den 20. årlige meldingen om eksporten av forsvarsmateriell, eksportkontroll og internasjonalt ikke-spredningssamarbeid som blir fremlagt for Stortinget.

Forsvarsindustrien er en integrert del av norsk sikkerhetspolitikk. Gjennom årene har det vært bred politisk enighet om at et moderne og effektivt forsvar krever en levedyktig industri i Norge. Det betinger muligheten til å eksportere og at industrien har stabile rammevilkår for sin eksport.

Kontroll med eksport av forsvarsmateriell er nødvendig for å oppfylle både nasjonale målsetninger og internasjonale forpliktelser. Eksportkontrollen skal bl.a. sikre at forsvarsmateriell som utføres fra Norge, bare går til mottakere som er akseptable etter de fastsatte retningslinjene for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell. Hovedprinsippet i denne sammenheng er Stortingets vedtak av 11. mars 1959.

Regjeringen ønsker å legge til rette for at norske bedrifter fortsatt skal ha tydelige og forutsigbare rammevilkår for sin eksportaktivitet. Samtidig er regjeringen opptatt av å gi så godt innsyn om eksporten av forsvarsmateriell, eksportkontrollpolitikken og praktiseringen av retningslinjene, som mulig.

Regjeringen har som mål å utvise størst mulig åpenhet om omfanget av eksporten av forsvarsmateriell, samt om regelverk og Utenriksdepartementets praktisering av retningslinjene.

Meldingen som nå legges frem gir informasjon om verdien av den faktiske eksporten av forsvarsmateriell i 2014. Videre gis informasjon om om utførselen av relatert teknologi, tjenester for militære formål, overføring av produksjonsrettigheter og formidling. Det gis også innsyn i avslag på søknader om eksportlisens.

Videre redegjøres det for utførsel av håndvåpen fra Norge, forsvarsmyndighetens bruk av eget materiell i utlandet, samt om utførsel av sivile varer til militære sluttbrukere og om utførsel av utstyr for bruk i humanitære mineryddingsaksjoner.

I meldingen gis en grundig omtale av regelverket som ligger til grunn for den strategiske eksportkontrollen og for gjennomføringen av sanksjoner, våpenembargo og restriktive tiltak. Det redegjøres også for praktiseringen av Utenriksdepartementets retningslinjer for behandlingen av søknader om eksportlisens for forsvarsmateriell og tjenester for militære formål, herunder den konsoliderte kriterielisten som ble tatt inn i oppdaterte retningslinjer og publisert 28. november 2014.

Det er lagt vekt på å omtale Utenriksdepartementets overgang til de multilaterale kontrollistene og til elektronisk lisensiering. Videre redegjøres det for det omfattende multilaterale samarbeidet om ikke-spredning og eksportkontroll, som i stor grad setter rammene for Norges eksportkontroll når det gjelder strategiske varer og teknologi.

Beslutninger om å tillate eksport av forsvarsmateriell tas suverent av det enkelte land. Samtidig har det de siste årene utviklet seg et økende internasjonalt samarbeid på dette området. Wassenaar-samarbeidet (WA) og EU har vært pådrivere. De har hver for seg etablert høye standarder for kontrollen med våpen, militært utstyr og flerbruksvarer for konvensjonelle militære formål. Det forutsettes at medlemslandene gjennomfører kontrollen i egen rett og kontrollpraksis. Regjeringen mener det er viktig at Norge deltar aktivt i det internasjonale samarbeidet, der rammeverket for vår egen eksportkontroll i stor grad settes.

I årets melding er det lagt vekt på å omtale den strategiske eksportkontrollen i et sikkerhetspolitisk perspektiv. Norges formannskap i regimet for kontroll med missilteknologi (MTCR) og forsterkede forhandlinger som skal finne sted innenfor Wassenaar-samarbeidet (WA) i 2016 er særlig omtalt.

Den viktigste nyutviklingen internasjonalt er etablering av FN-avtalen om handel med våpen (Arms Trade Treaty, ATT). Den trådte formelt i kraft 24. desember 2014. ATT fastsetter konkrete forpliktelser knyttet til eksportkontroll, herunder retten til å kreve og plikten til å utstede tilfredsstillende sluttbrukerdokumentasjon. Dette er et viktig grunnlag for Norges videre arbeid med å få oppslutning om en internasjonal norm for sluttbrukererklæringer.

Åpenhet om eksporten av forsvarsmateriell

Siden den første meldingen ble fremlagt i 1996, har åpenheten blitt betydelig styrket. Informasjon om eksporten i meldingens kapittel 9 er fremstilt i ti tabeller og fire grafiske figurer. Disse følger i hovedsak samme format som i Meld. St. 8 (2014–2015) som gjaldt eksporten i 2013. Det er lagt vekt på å beskrive de militære varene som er utført så tydelig som mulig.

Informasjonen om eksporten bygger på eksportørenes egne rapporter om utførsel som er foretatt på grunnlag av de enkelte eksportlisenser. Utenriksdepartementet har tatt i bruk et elektronisk lisensieringsverktøy som forutsetter at bedriftene selv rapporterer om sin eksport direkte i systemet. På denne måten blir informasjonen automatisk kontrollert opp mot de eksporttillatelsene som er gitt.

Rapportene fra de enkelte eksportørene inneholder betydelige mengder sensitiv og taushetsbelagt informasjon om eksportaktivitetene. Parallelt med målsetningen om å utvise størst mulig åpenhet om eksporten av forsvarsmateriell fra Norge, er det også nødvendig å sikre at innsyn skjer innenfor rammen av de begrensninger som taushetsplikten i eksportkontrolloven setter. I henhold til loven plikter enhver å gi Utenriksdepartementet den bistand som kreves for å kontrollere at bestemmelsene i loven eller forskriftene blir fulgt. Det gjelder alle opplysninger som anses nødvendige for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksportlisens. En slik vid rett til innhenting av bedriftsfølsom informasjon har sitt motstykke i de strenge taushetsbestemmelsene i loven.

Norge ligger i det internasjonale tetsjiktet når det gjelder å utvise åpenhet om eksporten av forsvarsmateriell. Fra norsk side arbeides det i en rekke fora for at også andre land skal utvise større åpenhet om sin forsvarsmaterielleksport.

Det er en etablert praksis å konsultere Stortinget om eksportkontrollsaker av særlig utenrikspolitisk eller prinsipiell betydning. Regjeringen viderefører denne linjen, og legger vekt på å vise størst mulig åpenhet overfor Stortingets organer og bidra til å avklare om eksport har skjedd i henhold til eksportkontrollreglene. I 2014 tok Kontroll- og konstitusjonskomiteen initiativ til høring om en konkret sak. Fra utenriksdepartementets side er det lagt vekt på å bidra til å opplyse saken på best mulig måte.

Eksporten i 2014

Den samlede verdien av eksporten i 2014 var i overkant av 3,6 milliarder kroner, hvorav ca. 2,9 milliarder utgjorde salg av militære varer. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell om lag 2,3 milliarder og B-materiell ca. 645 millioner kroner. Verdien av forsvarsrelaterte tjenesteytelser til utenlandske mottakere var ca. 450 millioner kroner. Eksporten av flerbruksvarer omfattet av Liste II til militær sluttbruk beløp seg til ca. 196 millioner kroner. Til sammenligning var den samlede verdien av eksporten i 2013 ca. 4,2 milliarder kroner, hvorav nær 3,3 milliarder utgjorde salg av militære varer. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell drøye 2,5 milliarder og B-materiell ca. 750 millioner kroner.

I forhold til i 2013, var det i 2014 en nedgang i verdien av den totale eksporten på om lag 15 %.

I forhold til i 2013, var det i 2014 nedgang i eksporten til særlig Kroatia (141 millioner), USA (ca 129 millioner), Australia (112 millioner), Tyrkia (106 millioner), Canada (86 millioner), Sveits (63 millioner), Italia (60 millioner) og Chile (42 millioner).

I samme periode var det økning i verdien av eksporten til og Sverige (312 millioner) og Frankrike (134 millioner), samt til Polen og Tyskland (31 millioner til hver).

Medlemslandene i NATO, Sverige og Finland er de største mottakerne av forsvarsmateriell fra Norge. I 2014 utgjorde eksporten av A-materiell til NATO landene, Finland og Sverige 94 % og B-materiell 95 %.

I 2014 ble det innvilget 1301 lisenser for eksport av forsvarsmateriell, og det ble gitt 20 avslag. Av disse ble 7 avslag begrunnet delvis i en uakseptabel risiko for bruk i interne undertrykkingsformål i mottakerlandet (retningslinjenes kriterium 2, K-2).

I meldingens kapittel 9 fremgår omfanget av eksporten samt informasjon om avslag på eksportsøknader i 2014.

Figur 1.1 Utviklingen i eksporten av forsvarsmateriell 2004–2014

Eksporten av forsvarsmateriell i et sikkerhetspolitisk perspektiv

Forsvarsindustrien er viktig for vår evne til å ivareta nasjonale sikkerhetsinteresser. Det er derfor av stor betydning for Regjeringen å fortsatt legge til rette for at norske bedrifter sikres tydelige og forutsigbare rammevilkår for sin eksportaktivitet.

I årene etter 2. verdenskrig har det vært et politisk mål å opprettholde og legge til rette for norsk forsvarsindustri, noe som bl.a. innebærer muligheten til å eksportere.

Behovet for forsvarsmateriell, særlig i Europa i etterkrigsårene og Norges alliansetilhørighet i NATO, førte til at norske bedrifter tidlig ble involvert i utvikling og som leverandører av deler og komponenter til internasjonale samarbeidsprosjekter. Norske bedrifter deltar i en rekke store internasjonale utviklings- og produksjonsprogrammer med nærtstående land. Hovedhensikten er å sikre forsvarsbehov innenfor NATO, de nordiske og andre land som kan motta forsvarsmateriell fra Norge. Innsatsvarer i form av komponenter og deler til større utenlandske systemer utgjør en betydelig del av norsk eksport.

Internasjonale økonomiske nedgangstider utfordrer rammene for forsvarssektorens vilkår. Reduksjonen av forsvarsbudsjettene blant Norges allierte og partnerland vil føre til at de prioriterer oppdateringer og moderniseringer av eksisterende systemer, fremfor investeringer i nye. Den teknologiske utviklingen har også medført at det er blitt stadig dyrere å utvikle moderne forsvarsmateriell. De vestlige forsvarsindustriselskapene kjøper seg i økende grad opp i hverandres eierstrukturer, for å få bedre tilgang til andre lands markeder.

En rekke norske forsvarsindustribedrifter har nisjekompetanse som har muliggjort et bredt engasjement av norske bedrifter som underleverandører til produsenten av Norges neste kampfly F-35.

Internasjonal markedsadgang er helt avgjørende for norsk forsvarsindustris evne til å opprettholde kompetanse og teknologiutvikling, og til å sikre tilstrekkelige produksjonsvolum.

Forsvarsdepartementet arbeider aktivt for at norsk forsvarsindustri skal komme i betraktning som leverandør ved større materiellkjøp i utlandet. Gjennom industrisamarbeid har norske og utenlandske bedrifter i fellesskap bidratt til ny teknologiutvikling, produksjon og viktig verdiskapning.

Selv om Europakommisjonen forventet at industrisamarbeid ville bli vesentlig redusert i Europa etter iverksettelsen av EUs nye forsvarsdirektiv (2009/81/EC), tyder utviklingen på at det ikke nødvendigvis blir resultatet. En foreløpig analyse utarbeidet av EDA (European Defence Agency) viser en svak positiv trend i bruken av forsvarsdirektivet, men unntaksbestemmelsene benyttes fortsatt for den store majoriteten av anskaffelser – ikke minst av de større nasjonene. Andelen grensekryssende kontrakter i EØS-området er fortsatt lav, og direktivet har ikke hatt noen målbar effekt på anskaffelsessamarbeid.

Industrisamarbeid har vært et avgjørende strategisk virkemiddel for å oppnå markedsadgang for norske forsvarsprodukter og bedrifter, og dette vil bli opprettholdt så lenge andre lands forsvarsmarkeder fremdeles er reelt lukkede. Innenfor rammen av de til enhver tid gjeldende retningslinjer, vil industrisamarbeid bli benyttet som et sentralt virkemiddel der dette er nødvendig for å åpne opp viktige deler av det internasjonale forsvarsmarkedet for norsk industri.

Lov og forskrift

Eksportkontrollen er hjemlet i lov og forskrift. Lov om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. av 18. desember 1987 gir hjemmel for å kontrollere eksport av varer og teknologi som kan være av betydning for andre lands utvikling, produksjon eller anvendelse av produkter til militær bruk eller som direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne, samt varer som kan benyttes til å utøve terrorhandlinger. I tillegg omfatter kontrollen også tjenester knyttet til varelistene, samt tjenester for øvrig som kan bidra til å utvikle et lands militære evne. Formidling mellom to tredjeland av strategiske varer kan også være gjenstand for lisensplikt.

Utenriksdepartementets forskrift av 19. juni 2013 utgjør hjemmelsverket for den operative utøvelsen av kontrollen. Forskriften angir nærmere bestemmelser om lisensplikt, herunder unntak fra lisensplikt og om gjennomføring av et EØS-relevant direktiv om forenklet lisensiering.

Forskriften angir to kontrollister for strategiske varer, hhv. forsvarsrelaterte varer og flerbruksvarer. Listene som brukes er identiske med EUs felles militære liste og flerbruksliste, men er i praksis fremforhandlet innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene som Norge deltar i.

I tillegg til lisensplikten som gjelder for alle varer som er beskrevet på listene, gir forskriften også regler om lisensplikt for utførsel av teknologi, tjenester, samt formidling mellom to tredjeland. Det kan også være lisensplikt for ikke-listede varer dersom visse omstendigheter gjør seg gjeldende. Norge gjennomfører bl.a. en generalklausul som er utarbeidet innenfor rammen av EUs samarbeid om kontroll med flerbruksvarer. Departementet bestreber i størst mulig grad å praktisere denne i tråd med nærmere kriterier som EU har satt.

Dersom departementet kommer til at en vare som ikke er oppført på noen liste allikevel skal underlegges lisensplikt, er hensikten i utgangspunktet å kunne avslå eksport fordi varen er ment for militær bruk i et land hvor det er krig, krig truer eller det er borgerkrig; mottakerlandet er gjenstand for våpenembargo eller restriktive tiltak som gjennomføres i norsk rett; det foreligger en uakseptabel risiko for at varen er ment for et masseødelggelsesvåpenprogram, eller at den direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne på en måte som ikke er forenlig med vesentlige norske sikkerhets- og forsvarsinteresser.

Utenriksdepartementet foretok en forskriftsendring i 2014 for å styrke lisensplikten for materiell som har vært særlig konstruert eller modifisert for militært formål, uavhengig av materiellets tilstand på eksporttidspunktet. Slik kontroll kommer i tillegg til lisensplikten som gjelder for varene og teknologien som er beskrevet i forskriftens liste 1 (forsvarsmateriell), og innebærer en vesentlig styrking av kontrollen.

Utenriksdepartementets retningslinjer for eksportkontroll av forsvarsmateriell

Hovedprinsippet for vurderinger av eksportsøknader for våpen og militært utstyr er Stortingets 1959-vedtak, hvor det heter at «hovedsynspunktet bør være at Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig». Regjeringen anser Stortingets vedtak som bindende pålegg, og eksportreguleringen skal sikre at det blir fulgt.

I 1997 samlet Stortinget seg om en presisering om at Utenriksdepartementets vurdering omfatter en rekke politiske spørsmål, herunder knyttet til demokratiske rettigheter og respekt for grunnleggende menneskerettigheter.

Vurderingen av lisenssøknader skjer videre på grunnlag av EUs adferdskriterier. Siden 2014 vurderes lisenssøknader også på bakgrunn av relevante kriterier i FNs våpenhandelsavtale, Arms Trade Treaty (ATT).

Retningslinjene for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell, samt teknologi og tjenester for militære formål ble første gang publisert i februar 1992. I utenriksministerens pressemelding 28. februar 1992 fremgår det bl.a. at «ved å offentliggjøre de nye retningslinjene, ønsker Regjeringen å gi industrien en bedre forståelse av og innsyn i de rammebetingelser som den må innrette seg under. Retningslinjene vil således medføre økt forutsigbarhet, hvilket er av stor betydning ettersom utvikling, produksjon og markedsføring av militært materiell forutsetter langsiktig planlegging». Dette formålet har siden ligget fast.

28. november 2014 publiserte Utenriksdepartementet oppdaterte retningslinjer. Hovedformålet med å oppdatere retningslinjene var å gi en tydelig og samlet oversikt over de prinsipper og kriterier som søknader om eksportlisens vurderes etter. Det er i denne anledning etablert en konsolidert liste som består av åtte adferdskriterier som er avledet fra EUs felles handling om våpeneksport, samt artikkel 6 og 7 fra FNs avtale om handel med våpen (ATT). Kriteriene er ytterligere utdypet i retningslinjenes vedlegg A og vedlegg B.

Den konsoliderte listen differensierer mellom kriterier som innebærer at lisens ikke kan påregnes innvilget, og kriterier som skal vektlegges i en helhetsvurdering av den enkelte søknad.

Hensynet til risikoen for at utstyr kan benyttes til interne undertrykkingsformål i mottakerstaten, er styrket gjennom innarbeidelsen av den konsoliderte listen i retningslinjene. Denne styrkingen ivaretar sjekklisten som departementet utarbeidet i samarbeid med SIPRI[1] , og som ble oppsummert i syv konkrete hensyn omtalt i Meld. St. 8 (2012–2013).

Målet er å sikre at behandlingen av søknader om eksporttillatelse ivaretar de aktuelle utenriks- og innenrikspolitiske hensyn, herunder hensynet til menneskerettighetene og risikovurderinger knyttet til intern undertrykking ifm eksport av militært utstyr. Hovedhensynet bør være at Norge ikke vil tillate salg av forsvarsrelaterte varer til land i områder med internasjonal væpnet konflikt eller hvor slik konflikt truer, eller til land hvor det aktuelle forsvarsrelaterte utstyret kan benyttes i forbindelse med intern væpnet konflikt og det anses å foreligge en uakseptabel fare for at utstyret kan bli brukt til intern undertrykking, eller til å angripe en annen stat eller tvinge gjennom territorialkrav med makt.

De oppdaterte retningslinjene innebærer at kravet til myndighetsgodkjent sluttbrukererklæring med reeksportklausul er styrket overfor land som etter regjeringsbehandling er godkjent som mottakere. Dette er gjort ved å dele den tidligere landgruppe 1 i to mer nyanserte landgrupper.

Av særlig betydning for norsk forsvarsindustri, er retningslinjenes Kap. 6 om delleveranser, dvs varer som ikke har noen selvstendig funksjon. Når det foreligger en godkjent samarbeidsavtale med bedrifter eller myndigheter i land som tilhører landgruppe 1 (nordiske land, NATOs medlemsland og særskilt nærstående land), skal eksportlisens som hovedregel gis såfremt de norske delene og komponentene samordnes med deler fra andre leveringskilder og det ferdige produktet ikke fremstår som norsk. I slike tilfeller kan det avstås fra dokumentasjon om sluttbruk av det ferdige produktet. Denne bestemmelsen er viktig for norsk forsvarsindustri, som i stor grad leverer deler og komponenter som inngår i allierte og nærstående lands våpensystemer.

Det ble redegjort grundig for departementets arbeid med oppdateringen av retningslinjene i Meld. St. 49 (2012–2013) og Meld. St. 8 (2014–2015).

Selv om de viktigste eksportlandene har sluttet seg til samme kriterier og standarder, skjer vurderinger og endelige beslutninger om konkrete eksportsaker på nasjonalt plan. For Norges vedkommende er det viktig å føre en løpende dialog med nærstående land for å utveksle informasjon, samt erfaringer og synspunkter i den hensikt å oppnå en mest mulig enhetlig forståelse og anvendelse av de felles kriteriene.

Enkelte land har også særnasjonale prinsipper og sikkerhetspolitiske interesser som gir føringer i tillegg til de internasjonale kriteriene. Utenriksdepartementets retningslinjer for behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell skal sikre gjennomføring av Stortingets vedtak og en restriktiv og langsiktig praksis når det gjelder de konsoliderte kriteriene.

I meldingens kapittel 4.1 er det redegjort nærmere om retningslinjene.

Kontrollen med eksport av flerbruksvarer

Spørsmål om å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen (MØV) har lenge stått høyt på den internasjonale dagsorden. Fokus har i hovedsak vært rettet mot å hindre at ytterligere land anskaffer MØV, men i kjølvannet av 11. september 2001 har oppmerksomheten også vært rettet mot ikke-statlige aktører. Selv om det ikke er en juridisk definisjon av hva som er MØV, så anses slike våpen å omfatte kjernefysiske, kjemiske og biologiske våpen. I tillegg omfattes også visse missiler, dvs. bæremidler til slike våpen, som ballistiske missiler med lang rekkevidde og kryssermissiler.

Bestrebelsene for å hindre spredning av MØV har først og fremst vist seg gjennom flere internasjonale avtaler og multilaterale eksportkontrollregimer. Her samarbeider sentrale teknologiland for å effektivisere ikke-spredningsarbeidet.

Flerbruksvarer er varer og teknologi som i utgangspunktet er utviklet for legitim sivil bruk, men som også kan anvendes for utvikling av masseødeleggelsesvåpen (MØV) eller konvensjonelle våpen. Kontrollen med flerbruksvarer bygger på lister og retningslinjer som er vedtatt innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene ved konsensus. Eksempler på slike varer er kryptoutstyr, visse typer materialer som f.eks. kompositt og spesialstål, gyroer, undervannsteknologi, kameraer, kjemikalier, isostater, sentrifuger, tungtvann, biologiske agens og avanserte verktøymaskiner.

Innenfor regimene utveksles det informasjon om spredningsaktiviteter, anskaffelsesforsøk og om deltakerlandenes avslag på søknader om eksportlisens. Det forutsettes at landene innenfor regimet tar hensyn til slik informasjon, og ikke underminerer andre medlemslands notifiserte lisensavslag.

Med sikte på å styrke kontrollen med eksport av kjernefysiske varer, inngikk Utenriksdepartementet og Statens strålevern i 2014 et nærmere samarbeid. Utenriksdepartementet kan i tillegg til egen teknisk ekspertise, også trekke på eksperter fra forsvaret eller andre teknologimiljøer etter behov.

Det er viktig for norske bedrifters konkurranseevne at søknader om eksport av flerbruksvarer behandles mest mulig effektivt innenfor rammen av en målrettet risikohåndtering, og at legitim eksport ikke blir unødvendig hindret.

Kontroll med eksport av immateriell teknologi, herunder kunnskap

Lisensplikten som gjelder for teknologi, omfatter også immaterielle ytelser. Kontrollen retter seg således mot visse typer opplæring og muntlig overføring av kunnskap. De siste årene har oppmerksomheten om immateriell teknologi- og kunnskapsoverføring og ikke-spredning blitt sterkere. Innenfor eksportkontrollregimene står spørsmålet høyt på dagsordenen og det utveksles erfaringer og informasjon om nasjonale tiltak i økende grad.

FNs Sikkerhetsråds resolusjoner og EUs utvidede tiltak om sanksjoner mot Iran og Nord-Korea, setter også forbud og bestemmelser om kontroll med overføring av visse typer kunnskap.

I samarbeid med Kunnskapsdepartementet (KD), Justis- og beredskapsdepartementet (JD) og Politiets sikkerhetstjeneste (PST), har Utenriksdepartementet i 2015 utarbeidet nærmere retningslinjer for utdanningsinstitusjonenes arbeid med opptak og ansettelser av utenlandske personer innenfor særlige sensitive fagområder. Hensikten er å redusere risiko for utilsiktet overføring av kunnskap som kan bidra til spredning av masseødeleggelsesvåpen eller leveringssystemer for slike våpen.

Retningslinjene er ment å være et hjelpemiddel for utdanningsinstitusjonenes egne vurderinger. I tillegg til informasjon om hensikten med kontrollen og gjeldende regelverk, gir retningslinjene nærmere føringer om hvilke fagområder og studie- eller arbeidsnivå som betinger særskilt årvåkenhet. Retningslinjene er gjenstand for løpende revidering i lys av politisk og teknologisk utvikling.

Det er holdt flere møter for å gi informasjon til læresteder og virksomheter for å styrke deres bevissthet og årvåkenhet om det lovpålagte ansvaret de har og om teknologiområder som er relevante i forhold til gjeldende forbud og gjennomføring av den strategiske eksportkontrollen. Utdanningsinstitusjonene kan ved behov også søke nærmere råd hos Utenriksdepartementet eller PST.

I Meld. St. 25 (2010–2011), Meld. St. 8 (2012–2013), Meld. St. 49 (2012–2013) og Meld. St. 8 (2014–2015) ble det redegjort for arbeidet med å etablere en mest mulig målrettet kontroll med kunnskapsoverføring til utenlandske studenter ved norske læresteder.

Gjennomføring av sanksjoner og våpenembargo

Norge gjennomfører som hovedregel sanksjoner som er vedtatt av FNs Sikkerhetsråd i norsk rett ved forskrifter vedtatt med hjemmel i lov 7. juni 1968 nr. 4 til gjennomføring av bindende vedtak av De Forente Nasjoners Sikkerhetsråd (sanksjonsloven). Når det gjelder EUs tiltaksregimer eller andre internasjonale ikke-militære tiltak som Norge har sluttet opp om, kan slike gjennomføres ved forskrift gitt med hjemmel i lov 27. april 2001 nr. 14 om iverksetjing av internasjonale, ikkje-militære tiltak i form av avbrot eller avgrensing av økonomiske eller anna samkvem med tredjestatar eller rørsler (tiltaksloven). Visse typer tiltak kan også gjennomføres med hjemmel i annen norsk lovgivning. Våpenembargoer kan f.eks. gjennomføres på grunnlag av den alminnelige eksportkontrollovgivningen. Det er redegjort for sanksjoner og tiltak i meldingens kapittel 6.

Russland

Forskrift om restriktive tiltak vedrørende handlinger som undergraver eller truer Ukrainas territoriale integritet, suverenitet, uavhengighet og stabilitet ble iverksatt 15. august 2014. Forskriften innebærer bl.a. forbud mot import og eksport av våpen og forsvarsmateriell fra og til Russland, forbud mot eksport av flerbruksvarer og -teknologi som kan være beregnet for militær bruk eller til militær mottaker, forbud mot handel mv. med russiske verdipapirer og pengemarkedsinstrumenter, samt begrensninger i eksporten av visse varer og tjenester til russisk oljeindustri. Ved slik eksport kreves forhåndstillatelse fra Utenriksdepartementet. Forskriften ble endret 10. oktober 2014 og 14. april 2015, og er på linje med EUs restriktive tiltak mot Russland.

Iran

Gjeldende sanksjoner og tiltak mot Iran gjennomføres i forskrift 9. februar 2007 nr. 149. USA, Storbritannia, Frankrike, Russland, Kina og Tyskland inngikk 14. juli 2015 en avtale med Iran om deres kjernefysiske program. FNs sikkerhetsråd anerkjente avtalen 20. juli 2015 gjennom resolusjon 2231.

Avtalen legger til grunn at sanksjonene mot Iran vil bli gradvis opphevet mot at Iran aldri utvikler atomvåpen. Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA) vil overvåke og kontrollere de atomrelaterte tiltak som avtalen beskriver. Sanksjonene kan først heves når IAEA har verifisert og kan bekrefte at Iran har oppfylt sine forpliktelser. Norge vil iverksette lettelser i tråd med eventuelle vedtak fattet av FNs sikkerhetsråd og EU. Søknader og henvendelser behandles til enhver tid etter gjeldende Iran-forskrift.

I avtalen er det lagt inn en mekanisme om at FN-sanksjonene kan gjeninnføres dersom Iran vesentlig misligholder sine forpliktelser. Denne mekanismen innebærer at ett av de fem faste medlemmene i FNs Sikkerhetsråd har myndighet til å kreve sanksjonene gjeninført. Dersom Sikkerhetsrådet ikke blir enig om å videreføre sanksjonslettelsene vil de automatisk gjeninntre.

Utenriksdepartementet legger stor vekt på å gi god informasjon om gjeldende sanksjoner og tiltak.

Utenriksdepartementets oppgaver

Utenriksdepartementet er ansvarlig myndighet for den strategiske eksportkontrollen. Departementets portefølje omfatter norsk politikkutvikling, regelverk, et omfattende internasjonalt samarbeid og lisensiering. I tillegg er departementet ansvarlig for gjennomføring av sanksjonsregimer og relevante restriktive tiltak som er vedtatt i FN Sikkerhetsråd eller av EU og som gjennomføres i norsk rett.

Utenriksdepartementet har de siste årene styrket eksportkontrollarbeidet. Departementet er avhengig av særskilt ekspertise for å utføre de lovpålagte lisensieringsoppgavene, som både krever juridisk og teknisk kompetanse samt godt politisk skjønn. Nasjonal evne til etterlevelse av forpliktelsene som er inngått i de multilaterale regimene har fått stadig større betydning for både eksportlands- og eksportørers troverdighet og omdømme som handelspartnere.

PST er med hjemmel i politiloven ansvarlig for å forebygge og etterforske brudd på regelverket. Tollvesenet er ansvarlig for vare- og dokumentkontroll ved eksport. I tillegg trekker departementet ved behov på teknisk og faglig ekspertise fra Forsvaret og Statens strålevern i konkrete eksportsaker. For å sikre kompetanse og effektivitet i det nasjonale gjennomføringsapparatet, samt muligheten for å dele norske erfaringer, informasjon og synspunkter, er det viktig med bred deltakelse på ekspertmøter innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene. I meldingens kapittel 8.1 er det redegjort nærmere om regimene.

Departementet har etablert nær kontakt og dialog med eksportbedriftene. God oversikt over det norske teknologimiljøet og kunnskap om ny teknologiutvikling og viktige næringsinteresser knyttet til området er viktig. I de løpende forhandlingene som foregår innenfor regimene om utforming av kontrollparametre og spørsmål om å legge nye, fremvoksende teknologier under kontroll, er slik innsikt av særskilt betydning.

Kontrollen må rettes inn mot varer og teknologi som utgjør en reell spredningsfare om de eksporteres uten kontroll med sluttbruk og -bruker. Dette hensynet må imidlertid balanseres slik at kontrollen også ivaretar hensynet til mest mulig like konkurranseforhold, og ikke rammer ensidig. I disse prosessene er det avgjørende for ivaretakelse av norske interesser at departementet besitter adekvat kompetanse om viktige norske teknologiområder, næringsinteresser og om spredningsrisiki forbundet med de aktuelle varer og teknologier.

Informasjonsarbeidet overfor næringslivet er en viktig og prioritert oppgave. Departementet legger vekt på en forebyggende dialog med de enkelte bedrifter ved behov. Det avholdes årlig et større seminar for eksportindustrien. I tillegg gis løpende informasjon om regelverk, lisensprosedyrer osv. på eksportkontrollens hjemmeside.

Regjeringen vil fortsatt sikre tilstrekkelige ressurser for å kunne ivareta de omfattende oppgavene på eksportkontrollområdet, herunder med sikte på å tilby norske bedrifter konkurransedyktige vilkår på grunnlag av en kompetent og tidsmessig lisensiering.

Innføring av sikkert, elektronisk saksbehandlingssystem

Utenriksdepartementet tok våren 2015 i bruk en digitalisert tjeneste for effektivisering og modernisering av eksportkontrollen. Den digitale tjenesten vil oppfylle regjeringens krav om digitalisering av offentlige tjenester.

I tillegg til effektivisering av selve lisensieringsarbeidet, vil tjenesten innebære en betydelig økt sikkerhet knyttet til bedriftenes rapporter og kvalitetssikring av det omfattende og sensitive tallmaterialet som ligger til grunn for de årlige meldingene om eksporten av forsvarsmateriell til Stortinget.

Bruken av systemet er i en tidlig fase, og departementet vil løpende vurdere behov for justeringer og oppgradering med sikte på best mulig sikkerhet og brukervennlighet. Målsettingen er at alle bedrifter som foretar løpende eksport skal benytte systemet innen utgangen av 2015.

FNs avtale om handel med våpen (ATT)

Avtalen om våpenhandel ble vedtatt av FNs generalforsamling 2. april 2013, og trådte i kraft 24. desember 2014. Avtalen er den første juridisk bindende avtalen som regulerer internasjonal våpenhandel. Målsettingen med avtalen er å etablere så høye felles internasjonale standarder for internasjonal handel med konvensjonelle våpen som mulig. Videre skal ATT forhindre ulovlig handel med slike våpen, bl.a. med sikte på å bidra til fred, sikkerhet og stabilitet og å redusere menneskelige lidelser. Avtalen forhindrer ikke statsparter i å beholde strengere nasjonale eksportkontrollregimer og å styrke disse utover avtalens krav.

Mexico hadde en fremtredende rolle i forhandlingene, og har også inntatt en ledende rolle i arbeidet med å forberede avtalens ikrafttreden. Det første statspartsmøtet fant sted i Mexico 24. – 28. august 2015. Ved møtets start hadde 130 stater undertegnet avtalen og 72 stater ratifisert. Fra norsk side vil man arbeide for størst mulig tilslutning blant stater og oppfordre stater som har undertegnet om å ratifisere så snart som mulig.

Statspartsmøtet lyktes i å vedta nødvendige forutsetninger for våpenhandelsavtalens iverksetting og videre gjennomføring. Det ble vedtatt prosedyreregler om beslutninger ved votering (2/3 flertall i substansspørsmål og simpelt flertall for prosessuelle spørsmål). Reglene inneholder også bestemmelser om at sivilsamfunnet og industrien etter anmodning kan delta i møter. ATTs sekretariat ble lagt til Genève. Sør-Afrika vil virke som sekretariatsleder i ett år og Nigeria skal lede arbeidet frem mot og under statspartskonferansen i Genéve i 2016.

Med dette går FNs våpenhandelsavtale inn i en ny fase. Arbeidet for å få flere stater til å signere og ratifisere avtalen vil være sentralt fremover. Norge samarbeider med EU ved å gi assistanse til ATT-land som ønsker det. Norge støtter også sikring og destruksjon av våpenlagre og ammunisjon gjennom Norsk Folkehjelp i flere land.

Utenriksdepartementet inkluderte allerede i 2014 forpliktelser som følger av avtalens artikkel 6 og 7 i de konsoliderte vurderingskriteriene i retningslinjer. Det ble redegjort grundig om dette arbeidet i Meld. St. 8 (2014–2015).

Internasjonalt samarbeid om eksportkontroll og ikke-spredning

Gjennom nasjonal eksportkontroll tar leverandørland et særlig ansvar for å sikre etterlevelse av folkerettslige avtaler på ikke-spredningsområdet, særlig avtalen om ikke-spredning av kjernevåpen (NPT), kjemivåpenkonvensjonen (CWC) og konvensjonen om forbud mot biologiske våpen (BWC).

Siste NPT tilsynskonferanse fant sted i 2015. Norge engasjerte seg aktivt i arbeidet med alle avtalens tre pilarer (nedrusting, ikke-spredning og fredelig bruk). En troverdig nedrustningsprosess er avhengig av at kjernevåpenstatene deltar aktivt. Dette vektla også Norge i sitt hovedinnlegg under Tilsynskonferansen. Videre fremmet Norge konklusjonene fra Oslo-konferansen om humanitære konsekvenser av en kjernevåpen-detonasjon. NPT forblir fundamentet for det internasjonale ikke-spredningsregimet, og fra regjeringens side er det identifisert viktige tiltak for å videreføre arbeidet med å fremme det globale ikke-spredningsregimet. Disse er grundig omtalt i meldingens kapittel 8.

Proliferation Security Initiative (PSI) ble etablert 2003 og er et internasjonalt samarbeid for å forberede og i praksis kunne avskjære handel med og transport av masseødeleggelsesvåpen (MØV). PSI ses på som et operativt supplement til de 103 deltagerlandenes (pr. juli 2013) arbeid med eksportkontroll nasjonalt og internasjonalt.

Haag-kodeksen (HCOC) er et politisk bindende og tillitsskapende instrument hvor signaturstatene påtar seg å utstede forhåndsnotifikasjoner om relevante utskytninger og testflyvninger av ballistiske missiler og bæreraketter, samt legge frem en årlig deklarasjon om sin praksis innenfor kodeksens virkeområde. Kodeksen ble i sin tid fremforhandlet utenfor FN, men er knyttet til FN gjennom flere resolusjoner vedtatt av FNs generalforsamlinger siden 2002. Pr. utgangen av mai 2015 har 137 land sluttet seg til kodeksen.

For å styrke og effektivisere gjennomføringen av de internasjonale avtalene om ikke-spredning av masseødeleggelsesvåpen, samarbeider sentrale leverandørland innenfor fem eksportkontrollregimer om felles varelister og retningslinjer. Zangger-komiteen (ZC) og Nuclear Suppliers Group (NSG) retter seg mot å hindre spredning av kjernefysiske våpen. Australiagruppen (AG) gjelder substanser og utstyr for kjemiske og biologiske våpen. Missile Technology Control Regime (MTCR) omfatter varer og teknologi som kan anvendes i bæresystemer for MØV og Wassenaar-samarbeidet (WA) er rettet mot konvensjonelle våpen og militært utstyr, samt flerbruksvarer som har viktige anvendelser innenfor militære konvensjonelle formål.

Det foregår løpende forhandlinger for å sikre at kontrollister og retningslinjer holder tritt med teknologisk utvikling og spredningstrusler. Det utveksles omfattende informasjon innenfor rammen av de enkelte regimene, herunder om aktuelle spredningsaktiviteter og om medlemslandenes avslag på eksportsøknader.

De multilaterale eksportkontrollregimene støtter opp under de multilaterale avtalene som forbyr kjernefysiske, kjemiske og biologiske våpen og bidrar til å etablere ansvarlighet når det gjelder leveranser av strategiske varer og teknologi. Nye spredningstrusler og teknologisk utvikling har ført til at eksportkontrollen har fått en økende anerkjennelse og betydning. Dette gjelder bl.a. ved at FNs sikkerhetsråd bruker regimenes retningslinjer og varelister i sine sanksjonsregimer mot bl.a. Iran og Nord-Korea og ifm resolusjon 1540 om tiltak for å hindre spredning av MØV.

Aktivitetene i regimene har vokst betydelig de senere årene. Dette som følge av den raske teknologiske utviklingen innenfor sivil sektor, men også informasjon om at flere land forsøker å anskaffe masseødeleggelsesvåpen og leveringsmidler for slike våpen, samt utfordringen knyttet til ikke-statlige aktører i denne sammenheng.

Missilkontrollregimet MTCR

Norge har innehatt formannskapet i MTCR siden oktober 2014, og i oktober 2015 overtok Nederland og Luxembourg formannskapet i fellesskap. Det årlige formannskapet forutsetter at man også deltar i en formannskapstroika som inngående og utgående formannskap. Således strekker formannskapsarbeidet seg over tre år. Dette er andre gangen Norge har ledet MTCR.

Under Oslo-møtet i 1992 ble det enighet om å utvide kontrollen til å omfatte mindre, ubemannede luftfarkoster, som kan benyttes til spredning av kjemiske og biologiske våpen i tillegg til bæremidler for kjernefysiske stridshoder. MTCR er et unikt regime, gitt at det ikke finnes noen annen internasjonal arena hvor missilspredning drøftes eller noen internasjonal avtale knyttet til å hindre spredning av leveringsmidler for MØV.

Med utgangspunkt i strategien og mandater for det norske formannskapet, har Norge ført an et aktivt og målrettet arbeid etter plenumsmøtet i Oslo i oktober 2014.

Som formannskap har Norge lagt til rette for målrettede konsultasjoner og prosesser. For første gang på flere år har det lyktes å gjennomføre substansielle drøftelser om utvidelse av regimet samt om konkrete potensielle medlemsland. Det har lyktes Norge å bevege medlemskapsspørsmålet fremover og inn i et konstruktivt spor.

I tillegg til dialogen med faste ikke-medlemmer, lyktes Norge også med å etablere dialog med nye land som er potensielle teknologileverandører eller transittland i utsatte regioner hva gjelder spredning. For første gang i MTCRs historie oppnådde det norske formannskapet å møte ekspertgrupper innenfor FNs Sikkerhetsråd for å orientere om regimets arbeid for å møte spredningstrender. Denne dialogen er av stor betydning, særlig gitt at flere av sanksjonene og resolusjoner knyttet til MØV og ikke-spredning benytter MTCRs kontrolliste og retningslinjer.

Fra norsk side legges det som utgående formannskap vekt på å videreføre et aktivt arbeid innenfor MTCR-troikaen. Det er viktig å sikre kontinuitet og å overføre kompetanse ved å støtte det nederlandske/luxemburgske formannskapet i gjennomføring av den utadrettede dialogen og den videre fremdriften i medlemskapsspørsmål. På generelt grunnlag vil Norge også legge vekt på å videreføre arbeidet for å styrke regimets relevans ytterligere når det gjelder teknologiske og politiske trender, og på denne måten bidra til å hindre spredning av MØV og leveringsmidler for slike våpen. Foruten Norge, Nederland og Luxembourg vil troikaen bestå av Sør-Korea som tar over i 2016–2017.

Wassenaar-samarbeidet

Wassenaar-samarbeidet (WA) gjelder kontroll med konvensjonelle våpen og tilhørende militære varer og teknologi, samt strategiske flerbruksvarer som ikke er dekket av de MØV-rettede regimene. Varer som er beskrevet på WAs lister utgjør hoveddelen av de kontrollerte varene som eksporteres fra Norge.

WA har etablert en kontrolliste for militære varer og en for flerbruksvarer. Den norske militære listen (liste I) og EUs felles militære liste er i praksis forhandlet i WA. Listene er komplekse, og krever løpende og omfattende forhandlinger for å holde tritt med teknologisk utvikling.

Det finner sted et årlig ekspertmøte om lisensiering- og håndhevelse (LEOM). Her deler WA-landene erfaringer og informasjon om WA-relevant eksportkontroll. LEOM tar for seg operative og praktiske temaer knyttet til gjennomføring av kontrollen på nasjonalt plan. Eksperter fra lisensieringsapparater, tollvesen og informasjonseksperter deltar i gruppen. Norge ledet LEOM i 2015.

I 2016 vil det finne sted særskilte forhandlinger for å videreutvikle og styrke samarbeidet. Disse forhandlingene finner sted hvert femte år, og gir anledning til å gjennomgå status og foreslå eventuelle tiltak for å styrke samarbeidet ytterligere. Et gjennomgående tema retter seg mot utveksling av informasjon om landenes eksport og om avslag på eksport. Etableringen av FNs avtale om handel med våpen (ATT) og hvordan WA kan bidra til implementering av avtalen fremover, vil også bli gjenstand for drøftelser. Fra norsk side arbeides det for å styrke informasjonsutvekslingen og oppnå større åpenhet, samt samle oppslutning om en felles forståelse om sluttbrukerdokumentasjon.

Når det gjelder WAs flerbruksliste, er norske bedrifter særlig berørt av kontrollen knyttet til undervannsteknologi, undervannsfarkoster, sonarer, gyroer og visse typer kameraer. I tillegg kommer en rekke høyteknologiske deler og komponenter. De sivile varene som omfattes av flerbrukslisten har viktige militære anvendelsesmuligheter, og inngår ofte i fremstilling av våpen og militært utstyr.

Cyber-teknologi er nylig blitt inkludert i flerbrukslisten til WA. Slik teknologi utgjør et helt nytt teknologisk konsept, og forhandlinger om en målrettet og tydelig kontrolltekst har vært krevende. For tiden pågår et omfattende revisjonsarbeid av kontrollteksten for romrelatert teknologi. Behovet for revisjon på dette området er særlig den pågående kommersialiseringen av rommet. Det pågår også forhandlinger om en effektiv kontrolltekst når det gjelder 3D-printing.

Mottakerne av militære varer er i all hovedsak forsvarsmyndigheter, men enkelte militære varer benyttes også for sivil bruk. Dette gjelder f.eks. visse mindre rakettmotorer og eksplosiver. For tiden er kontrollen med ubemannede luftfarkoster (UAV) og skuddsikre biler gjenstand for særskilte drøftelser i WA.

2 Utenriksdepartementets arbeid med åpenhet

Regjeringens mål er å bidra til størst mulig åpenhet om utførselen av forsvarsmateriell fra Norge, samt å gi mest mulig innsyn i eksportkontrollpolitikken og praktiseringen av Utenriksdepartementets retningslinjer.

I internasjonal sammenheng var Norge tidlig ute med å vise åpenhet om eksporten og de vurderingene Utenriksdepartementet legger til grunn i forbindelse med lisensieringen. Siden den første meldingen ble fremlagt i 1996 har graden av åpenhet økt betydelig, og eksporten fremstilles nå i 14 tabeller og figurer. Med denne åpenheten, ligger Norge i det internasjonale tetsjiktet når det gjelder innsyn i eksporten av forsvarsmateriell.

Regjeringen har som mål å utvise størst mulig åpenhet om omfanget av eksporten av forsvarsmateriell, samt om regelverk og Utenriksdepartementets praktisering av retningslinjene. Fra norsk side arbeides det aktivt i en rekke fora for at også andre land skal utvise åpenhet om sin forsvarsmaterielleksport.

Opplysningene i meldingens kapittel 9 om eksporten i 2014 er basert på rapporter fra eksportørene med utgangspunkt i innvilgede eksportlisenser. Som betingelse for innvilgelse av eksportlisenser for forsvarsmateriell pålegges eksportørene å rapportere regelmessig om den faktiske utførselen som har funnet sted på grunnlag av de enkelte lisensene. Rapportene inneholder betydelige mengder sensitiv og taushetsbelagt informasjon om eksportaktivitetene.

Departementet har tatt i bruk et sikkert, elektronisk saksbehandlingssystem. Systemet vil ivareta en mer effektiv lisensiering, beskytte bedriftssensitiv informasjon og bidra til god kvalitetssikring av materialet som inngår i meldingen. Saksbehandlingssystemet er beskrevet nærmere i kapittel 7.1.

Meldingens kapittel 9 følger formatet som ble etablert i Meld. St. 8 (2014–2015), hvor det ble lagt vekt på å fremstille eksporten mer oversiktelig. Overgangen til EUs felles kontrolliste (liste I) i 2013 førte til at varene fikk andre referanser enn tidligere, og listen er i seg selv bygget opp på en annen måte enn den tidligere norske listen.

Parallelt med målsetningen om å utvise størst mulig åpenhet om eksporten av forsvarsmateriell fra Norge, er det nødvendig å sikre at økt innsyn skjer innenfor rammen av de begrensninger som taushetsplikten i eksportkontrolloven setter. I henhold til loven plikter enhver å gi Utenriksdepartementet den bistand som kreves for å kontrollere at bestemmelsene i loven eller forskriftene blir fulgt. Det gjelder alle opplysninger som anses nødvendige for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksportlisens. En slik vid rett til innhenting av bedriftsfølsom informasjon har sitt motstykke i de strenge taushetsbestemmelsene i loven.

Det er en etablert praksis med å konsultere Stortinget om eksportkontrollsaker av særlig utenrikspolitisk eller prinsipiell betydning. Dette er en linje som Regjeringen vil videreføre.

Kontroll- og konstitusjonskomiteen tok i 2014 initiativ til en konkret høring om en konkret eksportsak. Regjeringen legger vekt på å vise størst mulig åpenhet om saker som reises av Stortingets organer og bidra til å avklare om eksport har skjedd i henhold til eksportkontrollreglene.

3 Eksporten av forsvarsmateriell i et sikkerhetspolitisk perspektiv

Forsvarsindustrien er viktig for vår evne til å ivareta nasjonale sikkerhetsinteresser. Det er derfor av stor betydning for Regjeringen fortsatt å legge til rette for at norske bedrifter sikres tydelige og forutsigbare rammevilkår for sin eksportaktivitet. Utenriksdepartementets retningslinjer har vært publisert siden 1992 nettopp for å sikre bedriftene godt innsyn om muligheten for å få eksportlisens innvilget, herunder ved å vise åpenhet om hvilke prinsipper og kriterier som gjelder for behandlingen av søknader om eksport.

Norge har en lang historie med forsvarsindustri. Kongsberg Våpenfabrikk ble etablert i 1814 og Raufoss Ammunisjonsfabrikk i 1896 som statseide industribedrifter. Bedriftene vokste etter hvert, og særlig i årene etter annen verdenskrig utviklet Kongsberg og Raufoss seg til viktige høyteknologiske forsvarsleverandører.

Disse består i dag av flere selskaper under Kongsberg- og Nammo-konsernet, som produserer utstyr på forskjellige teknologiområder. I tillegg har det gjennom årene vokst frem en rekke andre virksomheter som utvikler og produserer høyteknologiske varer og teknologi på forsvarssiden. Dette er bedrifter som ofte er produsenter og leverandører både innenfor sivil og militær sektor, der overføringsverdien til sivil sektor er både betydelig og viktig. De økte krav til forsvarsmateriell har bidratt til en sterk utvikling av ny teknologi og produkter, der stadig flere norske bedrifter er konkurransedyktige på det internasjonale markedet. Norsk forsvarsindustri har i de senere år vært både nyskapende og utholdende, noe som har resultert i økende aktivitet så vel i omfang som utstrekning. Nye markeder er under etablering i Asia og Sør-Amerika, samtidig som de mer tradisjonelle i Europa og Nord-Amerika videreutvikles.

Det har vært en politisk målsetting i årene etter 2. verdenskrig å opprettholde og legge til rette for norsk forsvarsindustri, noe som bl.a. innebærer muligheten til å eksportere. Det har vært bred politisk enighet om at muligheten for å selge varer var av betydning for industriens levevilkår. Videre var det viktig at man hadde et moderne og effektivt forsvar, noe som også krevde en tilsvarende industri.

Behovet for forsvarsmateriell, særlig i Europa i etterkrigsårene og Norges alliansetilhørighet i NATO, førte til at norske bedrifter tidlig ble involvert i utvikling og leveranser av deler og komponenter til internasjonale samarbeidprosjekter. Norske bedrifter deltar i en rekke store internasjonale utviklings- og produksjonsprogrammer med andre nærstående land. Hovedhensikten er å bidra til sikre forsvarsbehov innenfor NATO, de nordiske og andre land som kan få motta forsvarsmateriell fra Norge. Innsatsvarer i form av komponenter og deler til større utenlandske systemer utgjør en betydelig del av norsk eksport.

De internasjonale økonomiske problemstillingene fortsetter å gi utfordrende rammer for forsvarssektorens vilkår. Forsvarsbudsjettene øker i mange land utenfor EU, mens de har blitt betydelig redusert blant medlemsland de siste årene. Handelshindringer og beskyttelse av eget lands industri, er utfordringer forsvarsindustrien i Norge stadig opplever i møtet med aktuelle markeder.

Reduksjonen av forsvarsbudsjettene blant Norges allierte og partnerland vil føre til at de prioriterer oppdateringer og moderniseringer av eksisterende systemer, fremfor investeringer i nye. Dette kan gi nye muligheter for underleverandører og produsenter av delsystemer som skal oppgraderes, på bekostning av produsenter av komplette systemer. Den teknologiske utviklingen har også medført at det er blitt stadig dyrere å utvikle moderne forsvarsmateriell. I tillegg har det ført til at de vestlige forsvarsindustriselskapene i økende grad kjøper seg opp i hverandres eierstrukturer, for å få bedre tilgang til andre lands markeder. Det kan heller ikke utelukkes at europeiske og amerikanske selskaper søker nærmere organisatoriske samarbeidsformer for å kunne møte utfordringene i markedene på begge sider av Atlanteren.

En rekke norske forsvarsindustribedrifter har nisjekompetanse som gjør det mulig med et tett samarbeid med store internasjonale partnere. Dette har muliggjort et bredt engasjement av norske bedrifter som underleverandører til produsenten av Norges neste kampfly F-35. Disse bedriftene er valgt på grunn av sin evne til å levere kvalitet i et konkurranseutsatt marked.

Internasjonal markedsadgang er helt avgjørende for norsk forsvarsindustris evne til å opprettholde kompetanse og teknologiutvikling, og til å sikre tilstrekkelige produksjonsvolum.

Forsvarsdepartementet arbeider derfor aktivt for at norsk forsvarsindustri skal komme i betraktning som leverandør ved større materiellkjøp i utlandet. Gjennom industrisamarbeid har norske og utenlandske bedrifter i fellesskap bidratt til ny teknologiutvikling, produksjon og viktig verdiskapning.

Selv om Europakommisjonen forventet at bruken av industrisamarbeid vil bli vesentlig redusert i Europa etter iverksettelsen av EUs nye forsvarsdirektiv (2009/81/EC), tyder utviklingen på at det ikke nødvendigvis blir resultatet. En foreløpig analyse utarbeidet av EDA viser en svak positiv trend i bruken av forsvarsdirektivet, men unntaksbestemmelsene benyttes fortsatt for den store majoriteten av anskaffelser – ikke minst av de større nasjonene. Andelen grensekryssende kontrakter i EØS-området er fortsatt lav, og direktivet har ikke hatt noen målbar effekt på anskaffelsessamarbeid.

Industrisamarbeid har vært et avgjørende strategisk virkemiddel for å oppnå markedsadgang for norske forsvarsprodukter og bedrifter, og dette vil bli opprettholdt så lenge andre lands forsvarsmarkeder fremdeles er reelt lukkede. Innenfor rammen av de til enhver tid gjeldende retningslinjer, vil industrisamarbeid bli benyttet som et sentralt virkemiddel der dette er nødvendig for å åpne opp viktige deler av det internasjonale forsvarsmarkedet for norsk industri.

4 Regelverk og retningslinjer for kontrollen med eksport av strategiske varer

Kontrollen er hjemlet i lov om kontroll med strategiske varer, tjenester og teknologi fra 1987. Utenriksdepartementets forskrift av 19. juni 2013 utgjør det operative regelverket for departementets lisensierings- og kontrolloppgaver.

Begrepet «strategiske varer» defineres i eksportkontrolloven som varer og teknologi som kan være av betydning for andre lands utvikling, produksjon eller anvendelse av produkter til militær bruk eller som direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne, samt varer som kan benyttes til å utøve terrorhandlinger. I tillegg omfatter kontrollen med strategiske varer og teknologi også tjenester for militære formål. Videre er formidling mellom to tredjeland av strategiske varer gjenstand for eksportkontroll.

Kontrollistene er en del av eksportkontrollforskriften, og angir varene og teknologien som er lisenspliktige. Listene retter seg mot henholdsvis forsvarsrelaterte varer (liste I) og flerbruksvarer (liste II). I praksis er listene forhandlet innenfor de multilaterale regimene som Norge er medlem i. EU har satt sammen listene fra de ulike regimene på en brukervennlig måte, og det er disse listene som benyttes i Norges regelverk.

I tillegg til varene som er beskrevet på listene, kan det utløses lisensplikt for enhver vare, uavhengig av listene, under nærmere gitte vilkår. Slike generalklausuler er kjent som «fang alt» eller «catch all». Innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene er vedtatt beste-praktisdokumenter og retningslinjer rettet mot nasjonal utøvelse av kontrollen.

Gjennomføring av sanksjoner og restriktive tiltak er hjemlet i særskilte regelverk og står nærmere omtalt i kapittel 6.

Det er redegjort nærmere om de aktuelle lover og forskrifter nedenfor.

Lov om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. (eksportkontrolloven)

Eksportkontrollen er hjemlet i Lov av 18. desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. I Kgl. res. av 18. desember 1987 er Utenriksdepartementet gitt fullmakt til å utøve den fullmakt som i henhold til eksportkontrolloven er tillagt Kongen. Utenriksdepartementet er med dette ansvarlig for kontrollen med eksport fra Norge av våpen, ammunisjon og annet militært materiell[2] , flerbruksvarer[3] , samt relevant teknologi og tjenester.

Etter eksportkontrolloven må alle varer og tjenester og all teknologi som kan være av betydning for andre lands utvikling, produksjon eller anvendelse av produkter til militære formål, eller som direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne, samt varer og teknologi som kan benyttes til å utøve terrorhandlinger, jf. straffeloven § 147 a første ledd, ikke utføres uten tillatelse fra Utenriksdepartementet.

Loven setter forbud mot at det drives handel med, formidles eller på annen måte bistås ved salg av våpen og militært materiell fra et fremmed land til et annet uten særskilt tillatelse. Tilsvarende gjelder for strategiske varer og teknologi som er nærmere angitt i forskrift.

I tillegg inneholder loven bestemmelser om informasjonsplikt og taushetsplikt, samt omfattende straffebestemmelser. I St.meld. nr. 29 (2007–2008), St.meld. nr. 42 (2008–2009) og Meld. St. 21 (2009–2010) ble det gitt grundig informasjon om loven.

Lov om gjennomføring av sanksjoner og våpenembargo

For at FN-sanksjoner eller EU-tiltak skal være bindende for private rettssubjekter i Norge må de gjennomføres i norsk rett. Sanksjoner som er vedtatt av FNs Sikkerhetsråd gjennomføres i norsk rett som hovedregel ved forskrifter vedtatt med hjemmel i lov 7. juni 1968 nr. 4 (sanksjonsloven). EUs tiltaksregimer eller andre internasjonale ikke-militære tiltak som Norge har sluttet opp om kan gjennomføres ved forskrift gitt med hjemmel i lov 27. april 2001 nr. 14 (tiltaksloven). Våpenembargoer gjennomføres dels med hjemmel i den alminnelige eksportkontrollovgivningen.

En del av EUs tiltak inneholder bestemmelser som utdyper eller supplerer bindende vedtak gjort av FNs sikkerhetsråd. Der Norge slutter opp om slike tiltak, er det gitt forskrifter med hjemmel i både sanksjonsloven og tiltaksloven.

De mest sentrale forskriftene omtales i meldingens kapittel 6.

Forskrift til gjennomføring av eksportkontrollen

Forskrift om eksport av forsvarsmateriell, flerbruksvarer, teknologi og tjenester av 19. juni 2013 gir grundige regler for Utenriksdepartementets utøvelse av de lovpålagte lisensierings- og kontrolloppgavene. Forskriften erstatter en tidligere forskrift av 18. januar 1989.

Det ble redegjort grundig om arbeidet med den nye forskriften i Meld. St. 49 (2012–2013) og Meld. St. 8 (2012–2013).

Liste I (forsvarsrelaterte varer) og liste II (flerbruksvarer) beskriver produkter og teknologi som krever tillatelse før eksport. Kontrollen med teknologi omfatter også immateriell teknologioverføring. Listene oppdateres løpende i tråd med endringer vedtatt i de enkelte eksportkontrollregimene, og som regel parallelt med at EU oppdaterer sine lister.

I august 2014 ble forskriften styrket ved å innføre lisensplikt for materiell som har vært særlig konstruert eller modifisert for militært formål, uavhengig av materiellets tilstand.

For å sikre gjennomføring av det EØS-relevante ICT-direktivet[4] angir forskriften nærmere regler om overføringslisenser for eksport av forsvarsrelaterte varer til mottakere innenfor EU/EØS og om sertifisering av foretak. Direktivet ble grundig omtalt i Meld. St. 8 (2012–2013).

Forskriften angir en rekke unntak fra lisensplikten, samt bestemmelser rettet mot kontroll av formidling mellom to tredjeland og om lisensplikt for ikke-listede varer under nærmere angitte omstendigheter.

Dersom departementet kommer til at en vare som ikke er oppført på noen liste skal underlegges lisensplikt, er hensikten i utgangspunktet å kunne avslå eksport fordi varen er ment for militær bruk i et land hvor det er krig, krig truer eller det er borgerkrig; mottakerlandet er gjenstand for våpenembargo eller restriktive tiltak som gjennomføres i norsk rett; det foreligger en uakseptabel risiko for at varen er ment for et masseødelggelsesvåpenprogram; eller at den direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne på en måte som ikke er forenlig med vesentlige norske sikkerhets- og forsvarsinteresser.

4.1 Utenriksdepartementets retningslinjer for eksport av forsvarsmateriell

Beslutninger om å tillate eksport av forsvarsmateriell er gjenstand for det enkelte eksportlands suverenitet. Samtidig har det i de siste årene utviklet seg et økende internasjonalt samarbeid om eksportkontroll også på dette området. Wassenaar-samarbeidet (WA) og EU har vært pådrivere i dette arbeidet, og har hver for seg etablert høye standarder for kontrollen med våpen, militært utstyr og flerbruksvarer for konvensjonelle formål. I tillegg medfører ikrafttredelsen av FNs avtale om handel med våpen (ATT) at søknader om eksport også vurderes etter avtalens relevante artikler.

Kontrollen med eksport av forsvarsmateriell fra Norge baserer seg på Regjeringens erklæring av 11. mars 1959 og Stortingets vedtak av samme dato, og hvor det bl.a. heter at:

«det skal ved avgjørelsen legges vekt på de utenriks- og innenrikspolitiske vurderinger, og hovedsynspunktet bør være at Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig».

I vedtak av samme dato tar Stortinget «til etterretning den erklæring Statsministeren på vegne av Regjeringen har lagt frem. Stortinget vil sterkt understreke at eksport av våpen og ammunisjon fra Norge bare må skje etter en nøye vurdering av de uten- og innenrikspolitiske forhold i vedkommende område. Denne vurderingen må være avgjørende for om eksport skal finne sted».

I 1997 sluttet et enstemmig Storting seg til en presisering om at «Utenriksdepartementets vurdering av disse forholdene omfatter en vurdering av en rekke politiske spørsmål, herunder spørsmål knyttet til demokratiske rettigheter og respekt for grunnleggende menneskerettigheter».

Regjeringen anser Stortingets vedtak som et bindende pålegg, og eksportreguleringen skal sikre at det blir fulgt.

Retningslinjene ble første gang publisert i 1992. I utenriksministerens pressemelding 28. februar 1992 het det bl.a. at «ved å offentliggjøre de nye retningslinjene, ønsker Regjeringen å gi industrien en bedre forståelse av og innsyn i de rammebetingelser som den må innrette seg under. Retningslinjene vil således medføre økt forutsigbarhet, hvilket er av stor betydning ettersom utvikling, produksjon og markedsføring av militært materiell forutsetter langsiktig planlegging».

Dette formålet har siden ligget fast. Regjeringen ønsker å legge til rette for at norske bedrifter sikres fortsatt tydelige og forutsigbare rammevilkår for sin eksportaktivitet, herunder gjennom tydelige og langsiktige retningslinjer om Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell.

EUs åtte atferdskriterier har siden 2010 utgjort et eget vedlegg til retningslinjene (vedlegg A-kriteriene). Kriteriene utdyper de vurderinger Utenriksdepartementet foretar når det gjelder en rekke politiske spørsmål jfr. 1959-vedtaket og 1997-presiseringen. Det ble redegjort grundig for kriteriene i Meld. St. 21 (2009–2010).

28. november 2014 publiserte utenriksdepartementet oppdaterte retningslinjer, hvor de åtte Vedlegg A-kriteriene og de kriterier som følger av ATTs artikler 6 og 7 er innarbeidet direkte i retningslinjenes Kap. 1 under punkt 2 om «Overordnede prinsipper og vurderingskriterier». På denne måten er kriteriene fremstilt i en konsolidert oversikt hvor de aktuelle hensyn og forbud fremgår på en tydelig og helhetlig måte. Den konsoliderte kriterielisten kommer i tillegg til Stortingets vedtak av 11. mars 1959 og utdyper presiseringen om menneskerettighetene i 1997. ATT omtales nærmere i meldingens kapittel 8.

I de oppdaterte retningslinjene fremstår den konsoliderte kriterielisten som følger:

I tillegg til prinsippene som følger av Regjeringens erklæring og Stortingets vedtak, vil det ikke kunne tilstås eksportlisens når:

dette er uforenlig med Norges internasjonale forpliktelser (jf K1, og ATT artikkel 6),

det åpenbart er fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til intern undertrykking (jf K2, og ATT artikkel 7),

eksport vil kunne fremprovosere eller forlenge væpnede konflikter eller forverre eksisterende motsetninger eller konflikter i den endelige bestemmelsesstaten (jf K3),

det er åpenbar fare for at den påtenkte mottakeren vil bruke den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, til å angripe en annen stat eller tvinge gjennom territorialkrav med makt (jf K4),

eksportørstaten har kunnskap om at det militære utstyret vil kunne bli brukt til å begå folkemord, forbrytelser mot menneskeheten eller krigsforbrytelser (jf ATT artikkel 6),

det er overveiende sannsynlig at det militære utstyret vil innebære brudd på internasjonale regler om terrorisme og regler om transnasjonal organisert kriminalitet (jf ATT artikkel 7).

Ved vurdering av søknader skal det tas særlig hensyn til:

den nasjonale sikkerheten i Norge, allierte og vennligsinnede land (jf K5),

kjøperlandets atferd overfor verdenssamfunnet, særlig med hensyn til landets holdning til terrorisme, hvilke allianser det har inngått, og respekten for folkeretten (jf K6),

risiko for at den militære teknologien eller det militære utstyret skal bli ulovlig omsatt i kjøperlandet eller reeksportert på ugunstige vilkår (jf K7),

forenligheten mellom eksporten av militær teknologi og militært utstyr og mottakerlandets økonomiske og tekniske evne, samtidig som det tas hensyn til at det er ønskelig at stater kan dekke sine legitime sikkerhets- og forsvarsbehov med minst mulig innsats av menneskelige og økonomiske ressurser til våpen (jf K8),

risikoen for at våpeneksporten kan bli brukt til å gjennomføre alvorlig kjønnsbasert vold eller vold mot kvinner og barn (jf ATT artikkel 7)».

Kriteriene ivaretar bl.a. de hensyn som var omfattet av en sjekkliste som departementet utarbeidet i samarbeid med SIPRI, og som ble oppsummert i syv konkrete hensyn som det ble nøye redegjort for i Meld. St. 8 (2014–2015). Disse punktene er nå ivaretatt av den konsoliderte kriterieliste i retningslinjene av 28. november 2014. Kriteriene fremgår i sin helhet i hhv vedlegg A og vedlegg B til retningslinjene.

Målet er å sikre at behandlingen av søknader om eksporttillatelse ivaretar de aktuelle utenriks- og innenrikspolitiske hensyn, herunder hensynet til menneskerettighetene og risikovurderinger knyttet til intern undertrykking ifm eksport av militært utstyr. Ved behandlingen av lisenssøknader bør hovedhensynet være at Norge ikke vil tillate salg av forsvarsrelaterte varer til land i områder med internasjonal væpnet konflikt eller hvor slik konflikt truer, eller til land hvor det aktuelle forsvarsrelaterte utstyret kan benyttes i forbindelse med intern væpnet konflikt og det anses å foreligge en uakseptabel fare for at utstyret kan bli brukt til intern undertrykking, eller til å angripe en annen stat eller tvinge gjennom territorialkrav med makt.

Særlig relevant i denne sammenheng er kriterium 2 (K2), hvor det bl.a. heter at man «skal vurdere mottakerstatens holdninger til relevante prinsipper som er nedfelt i internasjonale menneskerettsinstrumenter» samt «mottakerstatens holdninger til relevante prinsipper som er nedfelt i internasjonale humanitærrettsinstrumenter…». I denne sammenheng heter det videre at man deretter skal «avstå fra å utstede eksportlisens når det er åpenbar fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til intern undertrykking» eller «kan bli brukt til å begå alvorlige brudd på internasjonal humanitærrett».

Videre fremgår det at intern undertrykking blant annet omfatter tortur og annen grusom, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff, summariske eller vilkårlige henrettelser, forsvinninger, vilkårlig frihetsberøvelse og andre alvorlige brudd på menneskerettighetene og de grunnleggende friheter, som angitt i relevante internasjonale MR-instrumenter, herunder Verdenserklæringen om menneskerettighetene og den internasjonale konvensjonen om sivile og politiske rettigheter.

I EUs brukerveiledning om anvendelse av kriteriet, vises det bl.a. til at K2 avdekker noen kjernekonsepter for vurderingene. Med utgangspunkt i det aktuelle mottakerlandets holdning til relevante prinsipper nedfelt i internasjonale menneskerettighetsinstrumenter, skal man 1) avslå en eksportlisens når det er en uakseptabel risiko for at det militære utstyret eller teknologien kan være ment for intern undertrykking: 2) utøve særlig tilbakeholdenhet og forsiktighet ved innvilgelse av lisenser, og ta i betraktning det militære utstyret og teknologiens karakter, til land hvor FNs kompetente organer, EU eller Europarådet har fastslått at det skjer alvorlige brudd på menneskerettighetene. Med utgangspunkt i relevante prinsipper nedfelt i internasjonal humanitærrett, skal man 3) avslå eksportlisenser når det er en klar risiko for at det aktuelle militære utstyret eller teknologien kan bli brukt for utøvelse av alvorlige brudd på internasjonal humanitærrett.

Når det gjelder de relvante prinsippene i internasjonal humanitærrett, vises det i veiledningen til at vurderingene gjelder situasjoner med væpnet konflikt og således ikke kommer til anvendelse overfor et land som legitimt bruker makt til å forsvare seg, jf FN-paktens artikkel 51.

I vurderingen av det militære utstyret eller teknologien som søkes eksportert, forutsetter brukerveiledningen om K2 at vilkårene for slike vurderinger skal skje i tråd med K1. Her heter det at det tiltenkte eksporterte utstyr og teknologi skal vurderes grundig, særlig i forhold til risiko for intern undertrykking. Eksportlandet skal undersøke om det i relevante rapporter og informasjon foreligger bevis for at det samme utstyret er benyttet tidligere for interne undertrykkingsformål, samt vurdere om det er grunn til å tro at utstyret vil bli brukt eller omadressert for slik sluttbruk. Det vises eksplisitt til at slikt utstyr kan være pansrede personellkjøretøy, skuddsikre vester/hjelmer, samt kommunikasjons-, overvåkings- og avlyttingsutstyr.

Regjeringen er opptatt av at norsk næringsliv så langt som mulig skal ha de samme rammebetingelser som utenlandske konkurrenter, og har derfor valgt å gjennomføre EUs standarder i norsk praksis. Regjeringen vil videreføre praksisen med å følge EUs utvikling når det gjelder fremtidig styrking av kriteriene og brukerveiledningen til kodeksen.

I tillegg har Utenriksdepartementet foretatt en generell oppdatering for å klargjøre og reflektere praksis som er etablert over tid. Dette har ført til enkelte språklige oppdateringer og presiseringer, samt en endring rettet mot å nyansere landgruppene.

Tidligere var det definert tre landgrupper: 1) land som var godkjent som mottakere av både våpen og annet militært materiell (dvs både kategori A- og B-materiell), 2) land som ikke kunne motta noe slikt utstyr og 3) land som ikke kunne motta våpen (kategori A-materiell), men som kunne få motta annet militært utstyr (kategori B-materiell). Fordi det i løpet av årene har vokst frem flere land som er godkjent som mottakere av våpen og hvor det er knyttet en mer omfattende sluttbrukerkontroll til enn det som er praksis ved eksport til allierte og særlig nærstående land, har departementet innført en egen landgruppe for disse. I de oppdaterte retningslinjene er det nå definert fire landgrupper. På denne måten er styrkingen av kravet til sluttbrukererklæringer for slike land, tydelig reflektert i retningslinjene. I praksis innebærer styrkingen at sluttbruker skal godtgjøres ved eksport av våpen i varekategori A til allierte, nordiske og særskilt nærstående land (landgruppe 1), og at det skal kreves myndighetsbekreftet sluttbrukererklæring med reeksport-klausul ved eksport av andre land som er godkjent som mottakere av A-materiell etter regjeringsbehandling (ny landgruppe 2).

Som følge av at eksportkontrollforskriften er styrket ved å etablere lisensplikt for materiell som har vært særlig konstruert eller modifisert for militært formål, uavhengig av materiellets tilstand, er det tatt inn egne regler for behandlingen av søknader om eksport av slikt materiell i retningslinjene.

Selv om de viktigste eksportlandene har sluttet seg til samme kriterier og standarder, foretas vurderinger og endelige beslutninger på nasjonalt plan. For Norges vedkommende er det viktig å føre en nær dialog med nærstående land, herunder med sikte på å utveksle informasjon, erfaringer og synspunkter om relevante spørsmål i den hensikt å oppnå en mest mulig enhetlig forståelse og anvendelse av felles kriterier. Det er vanlig at landene har særnasjonale prinsipper og sikkerhetspolitiske interesser i tillegg til de internasjonale kriteriene. For Norges vedkommende gjør sikkerhets- og utenrikspolitiske prinsipper seg gjeldende gjennom Stortingets vedtak og enstemmige presiseringer.

I Meld. St. 8 (2011–2012), Meld. St. 49 (2012–2013) og Meld. St. 8 (2014–2015) ble det redegjort grundig for departementets arbeid med å styrke retningslinjene.

De oppdaterte retningslinjene utgjør vedlegg 4 til denne meldingen.

4.2 Eksportkontroll og flerbruksvarer

Arbeidet for å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen (MØV) og leveringsmidler for slike våpen, har lenge stått høyt på den internasjonale dagsorden. Ikke-spredningsbestrebelsene har i hovedsak vært rettet mot å hindre at ytterligere land anskaffer MØV, men i etterkant av terrorhandlingene 11. september 2001 har fokus også vært rettet mot ikke-statlige aktører. Det finnes ingen internasjonal omforent juridisk definisjon av MØV, men slike våpen anses å omfatte kjernefysiske, kjemiske og biologiske våpen. I tillegg forstås også visse bæremidler, som ballistiske missiler med en viss bæreevne og rekkevidde samt kryssermissiler, å omfattes av begrepet. Multilaterale tiltak for å hindre spredning av MØV og leveringsmidler for MØV omfatter flere internasjonale avtaler og samarbeid innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene.

Med flerbruksvarer forstås varer og teknologi som er utviklet for sivile formål, men som også kan anvendes for militære formål, herunder for utvikling av MØV eller konvensjonelle våpen. Innføring av slike varer på de internasjonale listene krever konsensus. Selve gjennomføringen av eksportkontrollen skjer på grunnlag av nasjonale regelverk og praksis, og forutsetter å sikre at relevante forpliktelser som det enkelte landet har bl.a. som følge av samarbeidet innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene tas hensyn til.

Kontrollen med flerbruksvarer bygger utelukkende på lister og retningslinjer som er vedtatt innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene. Her utveksles det omfattende informasjon om spredningstrender, -nettverk og anskaffelsesforsøk, samt om regimelandenes avslag på lisenssøknader innenfor rammen av de enkelte regimene. Dette er informasjon som inngår i de enkelte regimelandenes lisensvurderinger. Dersom et land har notifisert lisensavslag, forutsettes det at øvrige regimeland avslår mottatte lisenssøknader som vedrører det samme utstyret til den samme mottaker. Denne «no undercut»-prosedyren er ment å hindre kommersiell undergraving overfor bedrifter i regimelandene, samt over tid virke til en mest mulig enhetlig nasjonal forståelse av regimenes retningslinjer og formål.

Norge anvender av praktiske hensyn EUs flerbruksvareliste, som er en sammenstilling av listene som er forhandlet i de multilaterale regimene.

Departementet kan anvende retningslinjenes konsoliderte kriterier også i behandlingen av søknader om eksport av flerbruksvarer til militær bruk, dersom varens beskaffenhet og sluttbruk tilsier en mer omfattende og målrettet vurdering.

Kontroll med kjernefysiske varer og teknologi

Kontrollen med slike varer, herunder flerbruksvarer som kan ha en viktig kjernefysisk anvendelse, skal bidra til å hindre spredning av kjernefysiske våpen. Internasjonale forpliktelser som Norge har, herunder direkte knyttet til Ikke-spredningsavtalen, sikkerhetskontrollavtaler med IAEA og det nukleære eksportkontrollregimet NSGs retningslinjer, ligger til grunn for kontrollen. Dette er omfattende og teknisk komplekse retningslinjer og forpliktelser.

For å sikre en effektiv kontroll på dette området, har Utenriksdepartementet inngått et nærmere samarbeid med Statens Strålevern. På denne måten kan det trekkes på kunnskap på tvers, og sikre kunnskap og god kompetanse i kontrolleddene. I tillegg legger samarbeidet til rette for, ved behov, å kunne trekke på teknisk ekspertise i Strålevernet ved departementets behandling av konkrete eksportsøknader.

På denne måten er hensikten å styrke kontrollen med eksport av kjernefysiske varer og relevante flerbruksvarer fra Norge.

5 Kontroll med eksport av immateriell teknologi, herunder kunnskapsoverføring

Eksportkontrollforskriften inneholder bestemmelser om lisensplikt for teknologi, herunder immaterielle ytelser.

Norge gjennomfører bl.a. FNs Sikkerhetsråds resolusjoner og EUs utvidede tiltak om sanksjoner mot Iran og Nord-Korea. Sanksjonsforskriften om sanksjoner mot Iran setter bl.a. et absolutt forbud mot å overføre varer og teknologi, herunder programvare, som er flerbruksvare, militære varer og teknologi, visse andre varer og teknologi som kan brukes i kjernefysiske aktiviteter, samt visse nøkkelutstyr- og teknologi for olje- og gassektoren til «iranske personer» eller «til bruk i Iran».

Innenfor det multilaterale eksportkontrollsamarbeidet drøftes i økende grad spredningsfaren forbundet med immateriell teknologi- og kunnskapsoverføring. Myndighetenes muligheter til å kontrollere slike aktiviteter møter på nye og andre utfordringer enn ved kontrollen med eksport av varer.

Når det gjelder eksport av lisenspliktige varer og teknologi, henger teknologien ofte direkte sammen med varen som søkes eksportert. I slike tilfeller foretar departementet en helhetlig vurdering av eksportens beskaffenhet og utsteder eksportlisens for den samlede eksporten av varen og den tilhørende teknologien. Den samme praksis gjelder dersom en bedrift søker om eksport av bare teknologi, herunder immateriell. Når det gjelder teknologi, herunder også immateriell, til militære formål, så gir retningslinjene omfattende regler om behandlingen av slike søknader.

Kunnskapsoverføring

Eksportkontrollregelverket gir hjemmel til å kontrollere overføring av kunnskap, herunder også immaterielle overføringer, knyttet til alle typer MØV, leveringsmidler for MØV og konvensjonelle våpen. Kunnskapsoverføring til utenlandske personer kan dermed avslås når det vurderes å foreligge en uakseptabel risiko for at kunnskapsoverføringen senere kan brukes i utvikling, fremstilling eller bruk av MØV, leveringsmidler for slike våpen.

Sanksjonsforskriftene mot Iran og Nord-Korea gir utdanningsinstitusjonene en rett og plikt til å nekte opptak av studenter fra disse landene til fagområder som er særlig relevante for atomvåpen og leveringsmidler for slike våpen.

I Meld. St. 25 (2010–2011), Meld. St. 8 (2012–2013) og Meld. St. 49 (2012–2013) ble det redegjort for arbeidet med å etablere en målrettet kontroll med kunnskapsoverføring til utenlandske studenter.

Når det gjelder personer som kommer til landet for å studere, delta på konferanser eller arbeide som stipendiat innenfor teknologiområder som er relevante for den strategiske eksportkontrollen, vil det ikke være praktisk med et lisensregime.

Utenriksdepartementet har de siste årene samarbeidet nært med Politiets sikkerhetstjeneste (PST), Justis- og beredskapsdepartementet (JD) og Kunnskapsdepartementet (KD) for å gi relevant informasjon til aktuelle læresteder og virksomheter om kunnskapsoverføring. Det er holdt flere møter for å styrke deres bevissthet og årvåkenhet om teknologiområder som er relevante i forhold til gjeldende forbud og gjennomføring av den strategiske eksportkontrollen.

Innenfor rammen av dette samarbeidet har Utenriksdepartementet i 2015 utarbeidet nærmere retningslinjer for utdanningsinstitusjonenes arbeid med opptak og ansettelser av utenlandske personer innenfor fagområder som kan medføre utilsiktet overføring av kunnskap som kan bidra til spredning av masseødeleggelsesvåpen eller leveringssystemer for slike våpen.

Retningslinjene er ment å være et hjelpemiddel for utdanningsinstitusjonenes egne vurderinger. I tillegg til informasjon om hensikten med kontrollen med kunnskapsoverføring knyttet til strategiske varer og teknologi, gir retningslinjene nærmere føringer om hvilke fagområder og studie- eller arbeidsnivå som anses som særlig sensitive og dermed betinger særskilt årvåkenhet.

Praktiseringen av regelverket når det gjelder kunnskapsoverføring, forutsetter at utdanningsinstitusjonene foretar en særskilt vurdering overfor doktorgradsstipendiater (ph.d.) innenfor følgende fagområder:

Biovitenskap, inkludert bioteknologi

Biokjemi

Kjemi, herunder kjemisk prosessteknologi

Fysikk, inkludert nukleærfysikk

Luftfart og luftfartsteknologi

Maskinteknikk

Materialteknologi

Kybernetikk

Medisin/veterinærfag

Matematikk

I tillegg forutsettes at særskilt årvåkenhet også utøves for masterprogram og da særlig de som berører følgende teknologiområder:

Biovitenskap, inkludert bioteknologi

Biokjemi

Kjemi, herunder kjemisk prosessteknologi

Fysikk, inkludert nukleærfysikk

Luftfart og luftfartsteknologi

Listen er ikke nødvendigvis uttømmende. I tillegg til de nevnte fagområder, bør utdanningsinstitusjonene på generelt grunnlag utøve årvåkenhet når utenlandske studenter søker seg til p.hd-stillinger eller masterstudier innenfor andre teknologiområder omfattet av Utenriksdepartementets liste II.

Det er viktig å presisere at kontroll med kunnskapsoverføring ikke gjelder for kunnskap som allerede er åpent tilgjengelig «i det offentlige rom» i henhold til General Technology Note om overføring av teknologi for varer på liste II.

Utdanningsinstitusjonene kan ved behov også søke nærmere råd hos Utenriksdepartementet eller PST.

I Meld. St. 25 (2010–2011), Meld. St. 8 (2012–2013), Meld. St. 49 (2012–2013) og Meld. St. 8 (2014–2015) ble det redegjort for gjeldende regelverk og arbeidet med å etablere en mest mulig målrettet kontroll med kunnskapsoverføring til utenlandske studenter ved norske læresteder.

Kunnskapsoverføring jf sanksjoner mot Iran

FNs sikkerhetsråd vedtok i tiden 2006–2010 fire resolusjoner som følge av sterke indisier i retning av at Iran utvikler kjernefysiske våpen og våpensystemer. Norge har en folkerettslig plikt til å gjennomføre bindende vedtak av FNs sikkerhetsråd. Sammen med EUs restriktive tiltak, som også er gjennomført i norsk rett, utgjør Sikkerhetsrådets bindende vedtak grunnlaget for det norske sanksjonsregimet mot Iran. I meldingens kapittel 6 er det redegjort nærmere om sanksjoner og tiltak mot Iran, herunder atomavtalen med landet.

I den gjeldene forskrift er det flere bestemmelser som forbyr teknologioverføring «til iranske personer, enheter eller organer eller til bruk i Iran». Det er forbudt for norske rettssubjekter å «overføre (…) teknologi» som angitt i forskrift om sanksjoner og tiltak mot Iran av 9. februar 2007 vedlegg I eller II til iranske personer eller til bruk i Iran, jf. § 2(1). På samme måte er det forbudt å «overføre (…) teknologi» som er oppført i sanksjonsforskriftens vedlegg III uten at man har forhåndstillatelse, jf. § 3(1). Det er videre forbudt å overføre teknologi som er oppført i vedlegg VI og VIA og teknologi som oppført i vedlegg VIB til iranske personer eller til bruk i Iran, jf. §§ 8 og 10a.

Det følger videre av sanksjonsforskriftens § 5 at det er forbudt «å levere, direkte eller indirekte, teknisk bistand» i tilknytning til varene og teknologien som er oppført på eksportkontrollforskriftens vareliste I (forsvarsmateriell) eller i tilknytning til varene og teknologien som er oppført i forskriftens vedlegg I eller II til «iranske personer, enheter eller organer eller til bruk i Iran».

«Teknisk bistand» er definert i Iran-forskriften § 1 bokstav r) og omfatter blant annet «(…) enhver annen form for teknisk tjeneste, uansett om bistanden ytes i form av instruksjon, rådgivning, opplæring, overføring av driftskunnskaper eller ferdigheter(…)».

Begrepet «opplæring» vil etter departementets syn omfatte studenter og ph.d.-kandidater som mottar undervisning eller veiledning ved norske utdannings- eller forskningsinstitusjoner.

Kunnskapsoverføring jf sanksjoner mot Nord-Korea

Sanksjonene mot Nord-Korea er begrunnet i landets atomvåpenprogram. Det følger av forskrift om sanksjoner mot Nord-Korea av 15. desember 2006 at «det er forbudt for norske rettssubjekter og for enhver som befinner seg på norsk territorium å selge, forsyne eller overføre til Nord-Korea (…) teknologi som er listeført av Sanksjonskomiteen for Nord-Korea eller av Sikkerhetsrådet på bakgrunn av at det vil kunne bidra til utvikling av masseødeleggelsesvåpen, herunder atomvåpen og ballistiske missiler». Bestemmelsen har en peker til listene på sanksjonskomiteens hjemmeside.

Utdanningsinstitusjonenes ansvar

Universitets- og høyskoleloven og tilhørende regelverk inneholder ikke hjemmel til å nekte opptak, men sanksjonsforskriftene mot Iran og Nord-Korea gir utdanningsinstitusjonene en plikt og rett til å nekte studenten å ta bestemte fag. Eksportkontrollregelverket gir også adgang til å avslå overføring av kunnskap når det vurderes å representere en uakseptabel risiko for uønsket militær bruk i utlandet.

Det er viktig i denne sammenheng at utdanningsinstitusjonene legger opp til en konkret og individuell vurdering av hver enkelt studiesøknad fra tidligere nevnte land.

6 Sanksjonsregimer og restriktive tiltak

FNs Sikkerhetsråd kan med folkerettslig bindende virkning vedta sanksjoner mot stater, personer eller enheter. I tillegg vedtar også EUs råd restriktive tiltak overfor ulike stater, personer eller enheter. Norge er folkerettslig forpliktet til å gjennomføre Sikkerhetsrådets bindende vedtak, og etter en konkret vurdering kan Norge slutte opp om EU-tiltakene. Flere av sanksjons- og tiltaksregimene inneholder bestemmelser om våpenembargo.

For at FN-sanksjoner eller EU-tiltak skal være bindende for private rettssubjekter i Norge må de gjennomføres i norsk rett. Sanksjoner som er vedtatt av FNs Sikkerhetsråd, gjennomføres i norsk rett som hovedregel ved forskrifter vedtatt med hjemmel i lov 7. juni 1968 nr. 4 til gjennomføring av bindende vedtak av De Forente Nasjoners Sikkerhetsråd. EUs tiltaksregimer eller andre internasjonale ikke-militære tiltak som Norge har sluttet opp om gjennomføres ved forskrift gitt med hjemmel i lov 27. april 2001 nr. 14 om iverksetjing av internasjonale, ikkje-militære tiltak i form av avbrot eller avgrensing av økonomiske eller anna samkvem med tredjestatar eller rørsler.

Visse typer tiltak som er omfattet av FN-sanksjoner og/eller EU-tiltak gjennomføres med hjemmel i annen norsk lovgivning. Dette gjelder blant annet reiserestriksjoner, som er gjennomført i utlendingsregelverket og våpenembargoer, som dels er gjennomført med hjemmel i den alminnelige eksportkontrollovgivningen. Det er derfor bare i noen av sanksjons- og tiltaksforskriftene at våpenembargo uttrykkelig er nevnt.

Følgende sanksjons- og tiltaksregimer, som inneholder våpenembargo[5] , er gjennomført med hjemmel i sanksjonsloven og/eller tiltaksloven.

1990.08.09 nr 0635: (UD) Forskrift om gjennomføring av De Forente Nasjoners Sikkerhetsråds resolusjoner om sanksjoner mot Irak

1992.02.07 nr 0077: (UD) Forskrift om sanksjoner mot Somalia

1992.11.27 nr 0879: (UD) Forskrift om sanksjoner mot Liberia

1999.12.22 nr 1374: (UD) Forskrift om sanksjoner mot Al-Qaida*

2003.07.04 nr 0895: (UD) Forskrift om særlige tiltak mot Burma (Myanmar)

2003.08.15 nr 1050: (UD) Forskrift om særlige tiltak mot Republikken Zimbabwe

2003.10.10 nr 1221: (UD) Forskrift om sanksjoner mot ikke-statlige aktører som opererer i Den demokratiske republikken Kongo

2004.12.10 nr 1617: (UD) Forskrift om sanksjoner og særskilte tiltak mot Elfenbenskysten*

2006.06.02 nr 0573: (UD) Forskrift om sanksjoner mot visse grupper, militser og personer som opererer i Darfur-provinsen i Sudan

2006.09.08 nr 1040: (UD) Forskrift om sanksjoner mot ikke-statlige aktører i Libanon

2006.09.08 nr 1041: (UD) Forskrift om særlige tiltak mot Hviterussland

2006.12.15 nr 1405: (UD) Forskrift om sanksjoner mot Nord-Korea*

2007.02.09 nr 0149: (UD) Forskrift om sanksjoner og tiltak mot Iran*

2010.03.05 nr 0310: (UD) Forskrift om sanksjoner mot Eritrea

2011.03.11 nr 0265: (UD) Forskrift om sanksjoner og tiltak mot Libya

2011.09.02 nr 0902: (UD) Forskrift om særlige tiltak mot Syria*

2013.11.08 nr 1294: (UD) Forskrift om sanksjoner mot Taliban

2014.02.09 nr 626: (UD) Forskrift om restriktive tiltak mot Republikken Guinea

2014.08.15 nr 1076: (UD) Forskrift om restriktive tiltak vedrørende handlinger som undergraver eller truer Ukrainas territoriale integritet, suverenitet, uavhengighet og stabilitet*

2015.06.19 nr. 663: (UD) Forskrift om sanksjoner mot visse personer og aktører i Jemen*

Oversikt over de til enhver tid gjeldende sanksjons- og tiltaksregimer er tilgjengelig på www.lovdata.no.

Forskrifter merket med (*) er endret det siste året.

I forskriftene som gjelder Al-Qaida, Iran og Nord-Korea er listene over personer og enheter som er underlagt restriksjoner endret. Det er også gjort enkelte andre mindre endringer i disse forskriftene.

I forskrift om særlige tiltak mot Syria er det innført et forbud mot eksport av drivstoff til jetfly, samt enkelte endringer i listen over personer og enheter som er underlagt restriksjoner.

I forskrift om restriktive tiltak vedrørende handlinger som undergraver eller truer Ukrainas territoriale integritet, suverenitet, uavhengighet og stabilitet har forbudet mot leveranser til oljeleting og -utvinning blitt presisert ytterligere. Det er også innført et generelt investeringsforbud på Krim og i Sevastopol. Listen over personer og enheter underlagt restriksjoner er også endret.

I forskrift om sanksjoner og særskilte tiltak mot Elfenbenskysten er listen over personer som er underlagt FN-sanksjoner og særskilte EU-restriksjoner oppdatert. I tillegg er det kommet et nytt unntak fra forbudet mot eksport av utstyr som kan bli brukt til intern undertrykking og for sivil bruk i gruvedrifts- og infrastrukturprosjekter.

Forskrift om sanksjoner mot visse personer og aktører i Jemen trådte i kraft 19. juni 2015. Personer som er oppført på sanksjonskomiteens liste er underlagt finansielle sanksjoner.

Særlig om Russland

Forskrift om restriktive tiltak vedrørende handlinger som undergraver eller truer Ukrainas territoriale integritet, suverenitet, uavhengighet og stabilitet ble iverksatt 15. august 2014. Forskriften innebærer bl.a. forbud mot import og eksport av våpen og forsvarsmateriell fra og til Russland, forbud mot eksport av flerbruksvarer og -teknologi som kan være beregnet for militær bruk eller til militær mottaker, forbud mot handel mv. med russiske verdipapirer og pengemarkedsinstrumenter, samt begrensninger i eksporten av visse varer og tjenester til russisk oljeindustri. Ved slik eksport kreves forhåndstillatelse fra Utenriksdepartementet. Forskriften ble endret 10. oktober 2014 og 14. april 2015, og er på linje med EUs restriktive tiltak mot Russland.

Særlig om sanksjoner og restriktive tiltak mot Iran, samt atomavtalen med Iran

FNs Sikkerhetsråd vedtok i tiden 2006–2010 fire resolusjoner på grunn av Irans kjernefysiske program. Sammen med EUs restriktive tiltak, som også er gjennomført i norsk rett, utgjør disse det norske sanksjonsregimet mot Iran.

Gjeldende sanksjoner og tiltak mot Iran gjennomføres i forskrift 9. februar 2007 nr. 149. USA, Storbritannia, Frankrike, Russland, Kina og Tyskland inngikk 14. juli 2015 en avtale med Iran om deres kjernefysiske program. Atomavtalen er kjent som Joint Comprehensive Plan of Action (JCPOA). FNs sikkerhetsråd anerkjente avtalen 20. juli 2015 gjennom resolusjon 2231.

Avtalen sier at sanksjonene mot Iran vil bli gradvis opphevet mot at Iran aldri søker atomvåpen. De aktuelle sanksjonslettelsene er beskrevet i JCPOA Annex II og sekvensen for sanksjonslettelsene i JCPOA Annex V. Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA) vil overvåke og kontrollere de atomrelaterte tiltak som avtalen beskriver. Inspeksjonsordningen er omfattende. Sanksjonene kan først heves når IAEA har verifisert og kan bekrefte at Iran har oppfylt sine forpliktelser. Norge vil iverksette lettelser i tråd med eventuelle vedtak fattet av FNs sikkerhetsråd og EU.

Tidspunktet for fremtidig opphevelse av sanksjoner og tiltak vil avhenge av når Iran oppfyller sine forpliktelser i henhold til avtalen, og når IAEA kan verifisere og bekrefte at dette er gjort. Partene til avtalen skal starte oppfyllelse av sine forpliktelser 90 dager etter vedtak i FN, altså 18. oktober 2015. Søknader og henvendelser behandles til enhver tid etter gjeldende Iran-forskrift, og ingen endring vil skje før beslutning om sanksjonslettelser.

Enkelte av de norske restriksjonene mot Iran vil bestå uavhengig av at IAEA eventuelt har verifisert og rapportert at Iran har oppfylt sin del av avtalen. Dette gjelder bl.a. tiltak grunnet menneskerettighetssituasjonen i Iran, eksport av varer og teknologi til atomindustrien og missilindustrien, våpenembargo, samt tilknyttende listeføringer av personer og selskaper.

I avtalen er det lagt inn en mekanisme om at FN-sanksjonene kan gjeninnføres dersom Iran vesentlig misligholder sine forpliktelser. Denne «snap-back» mekanismen innebærer at ett av de fem faste medlemmene i FNs Sikkerhetsråd har myndighet til å kreve sanksjonene gjeninført. Dersom Sikkerhetsrådet ikke blir enig om å videreføre sanksjonslettelsene vil de automatisk gjeninntre.

Når det gjelder kontroll med flerbruksvarer på utenriksdepartementets kontroll-liste II vil det som følge av forutsette lettelser, ikke lenger være forbud mot eksport av flerbruksvarer og tjenester til sivil bruk og sivile brukere. Søknader om eksportlisens i slike tilfeller vil dermed bli gjenstand for vurderinger innenfor rammen av utenriksdepartementets regelverk og eksportkontrollpraksis.

Av hensyn til næringslivet legger Utenriksdepartementet vekt på å bidra med god informasjon om gjeldende sanksjoner og tiltak.

I Meld. St. 8 (2014–2015) ble det gitt grundig informasjon om de enkelte sanksjonsregimer.

7 Utenriksdepartementets oppgaver og samarbeid med andre etater

Utenriksdepartementet er ansvarlig myndighet for den strategiske eksportkontrollen. Departementets portefølje omfatter norsk politikkutvikling, regelverk, et omfattende internasjonalt samarbeid og lisensiering. I tillegg er departementet ansvarlig for gjennomføring av sanksjonsregimer og relevante restriktive tiltak som er vedtatt i FNs Sikkerhetsråd eller av EU og som gjennomføres i norsk rett.

Politiets sikkerhetstjeneste (PST) er med hjemmel i Politiloven ansvarlig for å forebygge og etterforske brudd på regelverket. Tollvesenet er ansvarlig for vare- og dokumentkontroll ved eksport. I tillegg trekker departementet ved behov på teknisk og faglig ekspertise fra forsvaret og Statens strålevern i konkrete eksportsaker. For å sikre kompetanse og effektivitet i det nasjonale gjennomføringsapparatet, samt muligheten for å dele norske erfaringer, informasjon og synspunkter, er det viktig at representanter fra disse etatene deltar på relevante ekspertmøter innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene.

Utenriksdepartementet har de siste årene styrket eksportkontrollarbeidet. Seksjon for eksportkontroll er avhengig av særskilt ekspertise for å utføre de lovpålagte lisensieringsoppgavene, som krever juridisk og teknisk kompetanse samt godt politisk skjønn. Det er viktig at seksjonen har stabile rammevilkår, bl.a. for å sikre rekruttering og videreføring av spesialkompetanse som ofte bare kan opparbeides over tid.

Det foregår et løpende og omfattende arbeid innenfor de multilaterale eksportkontrollregimene. Arbeidet skjer i flere ekspertgrupper, som gir sine anbefalinger til de årlige plenumsmøtene som fatter alle beslutninger ved konsensus. Evne til etterlevelse på nasjonalt plan har fått stadig større betydning for både eksportlands og eksportørers troverdighet og omdømme som handelspartnere.

Departementet har etablert nær kontakt og dialog med eksportbedriftene. Det er viktig og nødvendig at seksjonen har god oversikt over det norske teknologimiljøet. Særlig viktig er kunnskap om ny teknologiutvikling og viktige næringsinteresser knyttet til strategiske varer og teknologi. I de løpende forhandlingene som foregår innenfor regimene om utforming av kontrollparametre og spørsmål om å legge nye, fremvoksende teknologier under kontroll, er slik innsikt av særskilt betydning. Kontrollen må rettes inn mot varer og teknologi som utgjør en reell spredningsfare om de eksporteres uten kontroll med sluttbruk og -bruker. Dette hensynet må imidlertid balanseres slik at kontrollen også ivaretar hensynet til mest mulig like konkurranseforhold og ikke rammer ensidig. I disse prosessene er det avgjørende for ivaretakelse av norske interesser å sikre at kontrollen man etablerer er målrettet og at seksjonen besitter adekvat kompetanse om viktige norske teknologiområder, næringsinteresser og om sprednings-risiki forbundet med de aktuelle varer og teknologier.

Informasjonsarbeidet overfor næringslivet er en viktig og prioritert oppgave, og departementet legger stor vekt på en forebyggende dialog både gjennom større møter og dialog med de enkelte bedrifter ved behov. Det holdes også et årlig større seminar for eksportindustrien. Siden 2013 har departementet tilbudt kurs og opplæring i eksportkontroll til forsvarsbedrifter. Kursene har vist seg å være populære og nyttige, og det vil være en prioritert oppgave å kunne videreføre tiltaket. I tillegg er det lagt vekt på å gi god informasjon om regelverk, lisensprosesedyrer osv. på eksportkontrollens hjemmeside www.regjeringen.no.

Regjeringen vil fortsatt sikre tilstrekkelige ressurser og rammebetingelser for å kunne ivareta de omfattende oppgavene på eksportkontrollområdet, herunder med sikte på å tilby norske bedrifter konkurransedyktige vilkår på grunnlag av en kompetent og tidsmessig lisensiering.

Det ble også redegjort grundig om Utenriksdepartementets oppgaver i Meld. St. 49 (2012–2013).

7.1 Innføring av sikkert, elektronisk saksbehandlingssystem

Utenriksdepartementet har siden 2012 arbeidet med et prosjekt for digitalisering av eksportkontrollens lisensieringsoppgaver, med sikte på effektivisering og modernisering. Departementet lanserte den elektroniske lisensieringen våren 2015, og målet er at eksportørene skal benytte løsningen senest innen utgangen av 2015. Den digitale løsningen vil oppfylle regjeringens målsetning om digitalisering av offentlige tjenester innen 2015.

Norsk næringsliv er sikret en helhetlig og sikker digital tjeneste for søknader om eksportlisens og rapportering om eksport. Departementet vil på sin side behandle alle søknader, henvendelser og rapporter i den interne delen av systemet.

Tjenesten vil innebære betydelige gevinster for både næringslivet og departementet. Bedriftene vil oppleve økt sporbarhet og effektivitet i saksgangen.

I tillegg til at departementets arbeid knyttet til lisensieringen vil effektiviseres betydelig, vil tjenesten også bidra til nødvendig sikkerhet og kvalitetssikring når det gjelder ivaretakelse av bedriftssensitive opplysninger, herunder det underliggende tallmaterialet til de årlige meldingene til Stortinget.

Bruken av systemet er fremdeles i en tidlig fase. Basert på erfaringer vil departementet videreutvikle og justere systemet med sikte på best mulig brukervennlighet, sikkerhet og effektivitet i saksbehandlingen.

8 Internasjonalt samarbeid om eksportkontroll og ikke-spredning

Gjennom nasjonal eksportkontroll tar leverandørland et særlig ansvar for å sikre etterlevelse av folkerettslige avtaler på ikke-spredningsområdet, særlig avtalen om ikke-spredning av kjernevåpen (NPT), kjemivåpenkonvensjonen (CWC) og konvensjonen om forbud mot biologiske våpen (BWC). Konvensjonene gjennomføres i norsk rett. Eksportkontrollen er ikke-spredningsarbeidet i praksis.

De multilaterale eksportkontrollregimene vokste i hovedsak frem på 1980-tallet for å søke en mest mulig enhetlig fortolkning av eksportkontrollforpliktelsene i de ulike multilaterale avtalene for å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen, samt for å komplementere svakheter i disse avtalene når det gjelder eksportkontroll. Samtidig har rask teknologisk utvikling og nye spredningstrusler medført at eksportkontrollen har fått en økende betydning, bl.a. ved at FNs sikkerhetsråd bruker regimenes retningslinjer og varelister i sine sanksjonsregimer mot bl.a. Iran og Nord-Korea, samt i resolusjon 1540.

Ikke-spredningsavtalen for kjernevåpen (NPT)

Siste NPT tilsynskonferanse fant sted i 2015. Norge engasjerte seg aktivt i arbeidet med alle avtalens tre pilarer (nedrusting, ikke-spredning og fredelig bruk). En troverdig nedrustningsprosess er avhengig av at kjernevåpenstatene deltar aktivt. Dette vektla også Norge i sitt hovedinnlegg under Tilsynskonferansen. Videre fremmet Norge konklusjonene fra Oslo-konferansen om humanitære konsekvenser av en kjernevåpendetonasjon. Presidentens forslag til sluttdokument hadde mange formuleringer om humanitære konsekvenser. Innenfor pilarene ikke-spredning og fredelig bruk bidro Norge til å fremforhandle gode tekster. Man oppnådde enighet på flere områder, selv om det ikke ble vedtatt et sluttdokument. NPT forblir fundamentet for det internasjonale ikke-spredningsregimet. Viktige tiltak fra regjeringens side for å fremme det globale ikke-spredningsregimet vil være å videreføre samarbeidet med Storbritannia om å utvikle metoder for å bekrefte faktisk destruksjon av kjernefysiske stridshoder. Et slikt samarbeid mellom en kjernevåpenstat og en ikke-kjernevåpenstat er unikt. Regjeringen vil videre fortsette å følge opp det viktige faktabaserte humanitære initiativet som ble startet av den forrige regjeringen. Diskusjonen under tilsynskonferansen for NPT i New York i vår var i stor grad knyttet til de uakseptable humanitære konsekvensene ved bruk av kjernevåpen

Når det gjelder USAs initiativ til et internasjonalt partnerskap for verifikasjon, har Norge sentrale erfaringer å bidra med. Neste plenumsmøte i partnerskapet finner sted i Oslo høsten 2015.

Regjeringen arbeider for ikrafttredelse av Prøvestansavtalen (CTBT) og for at man må komme i gang med forhandlinger om forbud mot produksjon av spaltbart materiale (FMCT). Det vil arbeides videre med å se på mulighetene for effektive tiltak for å motvirke risikoen for bruk av kjernevåpen. Et eksempel på dette er støtte til tiltak som kan redusere antall kjernevåpen i høy beredskap.

Norge vil fortsette å aktivt støtte opp om Det internasjonale atomenergibyråets (IAEA) inspeksjonsarbeid. Forhandlingene om Irans atomprogram viser hvor relevant dette er. Det vil også være viktig å fortsette å bidra konstruktivt til toppmøtene om kjernefysisk sikkerhet (Nuclear Security Summit -NSS), hvor kampen mot kjernefysisk terrorisme er helt sentral.

I februar 2011 trådte den nye START-avtalen mellom USA og Russland om nedskjæring av strategiske atomvåpen i kraft. Denne avtalen setter tak for utplasserte strategiske stridshoder og leveringsmidler. Til tross for det endrete sikkerhetspolitiske bildet i Europa iverksettes tiltakene under New Start i henhold til avtalen.

Kjemivåpenkonvensjonen

Kjemivåpenkonvensjonen (CWC) trådte i kraft i 1997. Avtalen forbyr fremstilling, handel og bruk av kjemiske våpen. I tillegg krever den at eksisterende våpenlagre skal avskaffes. CWC har omfattende verifikasjonsordninger. Konvensjonen har etablert en egen organisasjon, Organisasjonen for forbud av kjemiske våpen (OPCW), med ansvar å støtte opp om gjennomføringen av avtalens forpliktelser.

OPCW vant Nobels fredspris i 2013. Kjemivåpenkonvensjonen betraktes som det mest robuste av de globale nedrustnings- og ikke-spredningsinstrumentene for masseødeleggelsesvåpen. Avtalen har så langt bidratt til at over 90 % av verdens erklærte lagre av kjemivåpen er ødelagt. Arbeidet med å destruere gjenværende lagre pågår fortsatt i Libya, Russland og USA. 191 land har sluttet seg til konvensjonen. Kun Angola, Egypt, Israel, Nord-Korea og Sør-Sudan står nå utenfor.

Etter at kjemiske stridsmidler ble brukt mot sivile i borgerkrigen i Syria sommeren 2013, gjennomførte OPCW i samarbeid med FN og en rekke medlemsstater en eksepsjonell operasjon for å destruere landets våpenlagre og produksjonsanlegg. Norge påtok seg en sentral rolle i den maritime operasjonen som transporterte alle de deklarerte kjemiske stoffene ut av Syria. 98 % av Syrias erklærte kjemivåpen er nå destruert. Destruksjonen forventes ferdigstilt innen utløpet av 2015.

Gjennom Kjemivåpenkonvensjonen har Norge påtatt seg en rekke forpliktelser knyttet til erklæringer, verifikasjon og kontroll knyttet til den nasjonale kjemiske industri. Direktoratet for samfunnssikkerhet og sivil beredskap (DSB) er nasjonal myndighet for denne type stoffer og har ansvar for å ivareta disse forpliktelsene.

Biologivåpenkonvensjonen

Biologivåpenkonvensjonen (BTWC) trådte i kraft i 1975 og har 171 medlemsstater. Avtalen forbyr fremstilling av og handel med biologiske stridsmidler, inkludert toksiner. Den pålegger også statspartene å bygge ned sine militære lagre av slike stridsmidler. Når det gjelder bruk, viser BTWC til Genève-protokollen av 1925 som setter et slikt forbud. For øvrig omfatter konvensjonen kapitler om konsultasjoner, oppfølging av manglende etterlevelse, eksportkontroll for flerbruksmidler, samt fredelig vitenskapelig samarbeid.

I motsetning til Kjemivåpenkonvensjonen (CWC), har BTWC ingen verifikasjonsmekanisme. Som et ledd i arbeidet med å styrke konvensjonen, ble det på slutten av 1980-tallet etablert en tillitsskapende mekanisme med en årlig frivillig innrapportering av forskings- og utviklingsprogrammer innen biologisk forsvar, samt evt. utbrudd av smittsomme sykdommer. Norge tilhører kretsen av land som årlig rapporterer inn som bidrag til de tillitsskapende tiltak.

Siden Tilsynskonferansen i 2001, da det ble lagt fram forslag om en juridisk bindende tilleggsprotokoll for en verifikasjonsmekanisme, har BTWC-prosessen i stor grad stått stille. Årsaken er at flere medlemsland mente forslaget ville true både legitim forskning innen bioforsvar og forretningshemmeligheter innen bioteknologi, samtidig som det ikke ville være noen effektiv hindring for stater som ønsket å skaffe seg biologiske våpen. I praksis har det vist seg vanskelig å skille mellom legitim og illegitim virksomhet, f. eks. fremstilling av vaksiner eller biologiske våpen.

Norges arbeid med Biologivåpenkonvensjonen har derfor fokusert på dialog med moderate land, og på små og konstruktive tiltak som kan styrke konvensjonen på sikt. Det kan f. eks. dreie seg om å styrke nasjonal implementering, tillitsbyggende tiltak og praktisk samarbeid med vitenskapelige miljøer slik at konvensjonen til enhver tid er oppdatert mht. teknologisk utvikling. Vi vil forsterke denne innsatsen fram mot neste tilsynskonferanse, som finner sted i 2016.

Initiativet for spredningssikkerhet – Proliferation Security Initiative (PSI)

Proliferation Security Initiative ble etablert 2003 som en respons på faren for at visse stater og ikke-statlige aktører skal kunne tilegne seg og bruke masseødeleggelsesvåpen. PSI er et internasjonalt samarbeid for å forberede og i praksis kunne avskjære handel med og transport av MØV, relatert teknologi og kunnskap, og kan ses på som et supplement til deltagerlandenes arbeid med eksportkontroll nasjonalt og internasjonalt.

PSI støtter opp om arbeidet med ikke-spredningsavtalen (NPT), Biologivåpenkonvensjonen (BTWC) og Kjemivåpenkonvensjonen (CWC). PSI har per i dag 103 deltakerland som har sluttet seg til samarbeidet ved å godta prinsippene som ligger til grunn (jf omtale i Meld. St. 8 (2014–2015). Norge er med i kjernegruppen for operative eksperter (Operational Experts Group – OEG) som består av 20 land. Politikk og operative tiltak utvikles av denne gruppen, det samme gjelder analyser, prosedyrer, øvelser og planer for involvering av de øvrige deltakerlandene. Møtene går på rotasjonsbasis mellom OEG-landene og sist gang Norge påtok seg et større arrangement var i 2006.

På norsk side ledes arbeidet av Utenriksdepartementet, men engasjementet har et bredt nedslagsfelt og krever deltakelse fra en rekke departement og underliggende etater. De mest sentrale deltakere er JD, NFD, PST, forsvaret og Toll- og avgiftsdirektoratet.

Norge deltar i en OEG undergruppe, og ledet i 2015 det innledende arbeidet med å gjennomgå foreliggende grunnlagsdokumenter og forslag som alle PSI deltagerland kan benytte seg av og videreføre. Arbeidet vil fortsette i 2016.

USA har en sentral rolle i PSI samarbeidet ved å ivareta sekretariatsfunksjonen, og å planlegge møter, øvelser o.l. I 2016 planlegges det et en dags politisk møte i Washington. Det neste årlige OEG møtet vil finne sted i London. USA er også i ferd med å initiere et arbeidsmøte med tilhørende øvelse for Baltikum i samarbeid med Estland i 2016. Norge har sagt seg interessert i å være med på sistnevnte arrangement.

Haag-kodeksen mot spredning av ballistiske missiler (HCOC)

Haag-kodeksen er politisk bindende, og et resultat av det internasjonale samfunnets bestrebelser om å regulere spredning av ballistiske missiler gjennom åpenhet og tillitsskapende tiltak. Kodeksen ble iverksatt i november 2002 etter at 96 stater signerte kodeksen, herunder Norge. Ved utgangen av mai 2015 er antall signaturstater kommet opp i 137. Ved å tilslutte seg HCOC, påtar statene seg på frivillig grunnlag å følge kodeksen og utstede forhåndsnotifikasjoner om relevante utskytninger og testflyvninger av ballistiske missiler og bæreraketter. Videre forutsettes det at statene årlig legger frem en deklarasjon om sin praksis innenfor kodeksens virkeområde.

Aktivetetene på Andøya rakettskytefelt innebærer at Norge er blant de landene som notifiserer flest utskytninger som et tillitsskapende tiltak.

Østerrike virker som eksekutivsekretariat og koordinerer således informasjonsutvekslingen innenfor HCOC. De årlige møtene finner sted i Wien under roterende formannskap. I 2014–2015 hadde Peru formannskapet i HCOC, og Canada overtar for perioden 2015–2016. EU har finansiert en egen hjemmeside for sekretariatet (www.hcoc.at).

HCOC ble i sin tid forhandlet utenfor FN, men kodeksen er knyttet til FN gjennom flere resolusjoner vedtatt av FNs generalforsamlinger siden 2002.

St.meld. nr. 29 (2007–2008), St.meld. nr. 42 (2008–2009), Meld. St. 21 (2009–2010) og Meld. St. 8 (2012–2013) redegjorde for andre spredningstiltak.

8.1 Det multilaterale samarbeidet om eksportkontroll

For å styrke og effektivisere gjennomføringen av de internasjonale avtalene om ikke-spredning av masseødeleggelsesvåpen, samarbeider viktige leverandørland innenfor fem eksportkontrollregimer om felles varelister og retningslinjer. Zangger-komiteen (ZC) og Nuclear Suppliers Group (NSG) retter seg mot å hindre spredning av kjernefysiske våpen, Australiagruppen (AG) gjelder substanser og utstyr for kjemiske og biologiske våpen, Missile Technology Control Regime (MTCR) omfatter varer og teknologi som kan anvendes i bæresystemer for MØV og Wassenaar-samarbeidet (WA) er rettet mot konvensjonelle våpen og militært utstyr, samt høyteknologiske flerbruksvarer som ikkje er dekket av de MØV-rettede eksportkontrollregimene.

Det foregår løpende forhandlinger for å sikre at kontrollister og retningslinjer holder tritt med teknologisk utvikling og spredningstrusler. Det utveksles omfattende informasjon innenfor rammen av de enkelte regimene, herunder om aktuelle spredningsaktiviteter og om medlemslandenes avslag på eksportsøknader.

De multilaterale eksportkontrollregimene samt HCOC og PSI støtter opp under og bidrar til å operasjonalisere de multilaterale avtalene som forbyr kjernefysiske, kjemiske og biologiske våpen og bidrar til å etablere ansvarlighet når det gjelder leveranser av strategiske varer og teknologi. Nye spredningstrusler og teknologisk utvikling har ført til at eksportkontrollen har fått en økende anerkjennelse og betydning, bl.a. ved at FNs Sikkerhetsråd bruker regimenes retningslinjer og varelister i sine sanksjonsregimer mot bl.a. Iran og Nord-Korea og ifm resolusjon 1540 om tiltak for å hindre spredning av MØV.

Den raske teknologiske utviklingen innenfor sivil sektor, samt informasjon om at flere land forsøker å anskaffe masseødeleggelsesvåpen og leveringsmidler for slike våpen og utfordringen knyttet til ikke-statlige aktører i denne sammenheng, har medført at aktivitetene i regimene har vokst betydelig i de senere årene.

Missilkontrollregimet MTCR

Norge har innehatt formannskapet i MTCR siden oktober 2014, og i oktober 2015 overtok Nederland og Luxembourg formannskapet i fellesskap. Det årlige formannskapet forutsetter at man også deltar i en formannskapstroika som inngående og utgående formannskap. Således strekker deltakelsen i formannskapsarbeidet seg over tre år. Dette er andre gangen Norge har ledet MTCR. Under Oslo-møtet i 1992 ble det enighet om å utvide kontrollen til å omfatte mindre ubemannede luftfarkoster som kan benyttes til spredning av kjemiske og biologiske våpen i tillegg til bæremidler for kjernefysiske stridshoder. MTCR er et unikt regime, gitt at det ikke finnes noen annen internasjonal arena hvor slik spredning drøftes eller noen internasjonal avtale knyttet til å hindre spredning av leveringsmidler for MØV.

Med utgangspunkt i strategien og mandater som ble lagt til grunn for det norske formannskapet, har Norge ført an et meget aktivt og målrettet arbeid etter plenumsmøtet i Oslo i oktober 2014. I tillegg til å lede løpende forhandlinger, har det vært en særlig prioritert oppgave å bevege på den lenge fastlåste medlemskapssituasjonen samt føre en omfattende dialog med ikke-medlemmer og relevante internasjonale organisasjoner om MTCRs formål og tiltak for å hindre spredning av leveringsmidler for MØV.

Det norske formannskapet har lagt til rette for målrettede konsultasjoner og prosesser. For første gang på mange år har det på denne måten lyktes å ha substansielle drøftelser om utvidelse av regimet samt konkrete potensielle medlemsland. Det har lyktes Norge å bevege spørsmålet fremover og inn i et konstruktivt spor.

I tillegg til dialogen med faste ikke-medlemmer, lyktes Norge med å etablere dialog med nye land som er potensielle teknologileverandører eller transittland i utsatte regioner hva gjelder spredning. For første gang i MTCRs historie oppnådde det norske formannskapet også å møte med ekspertgrupper knyttet til FNs Sikkerhetsråd for å orientere om regimets arbeid. Det er av stor betydning å ha kontakt med de ulike ekspertgruppene, da flere av sanksjonene og resolusjoner knyttet til MØV og ikke-spredning benytter MTCRs kontrolliste og retningslinjer.

Fra norsk side legges det nå vekt på å videreføre et aktivt arbeid innenfor troikaen i 2016, ved å bidra til å sikre kontinuitet og overføring av kompetanse i gjennomføring av dialogen med både ikke-medlemmer og relevante organisasjoner. Departementet vil videreføre arbeidet for å styrke regimets relevanse.

Wassenaar-samarbeidet

Wassenaar-samarbeidet (WA) er rettet mot kontroll med konvensjonelle våpen og tilhørende militære varer og teknologi, samt strategiske flerbruksvarer. Varer som er beskrevet på WAs lister utgjør hoveddelen av de kontrollerte varene som eksporteres fra Norge.

I 2016 vil det finne sted særskilte forhandlinger innenfor WA med sikte på å videreutvikle og styrke samarbeidet. Slike forhandlinger finner sted ca. hvert femte år, og utgjør en viktig anledning for å vurdere om regimet fungerer som forutsatt, samt drøfte hvordan formålet med regimet eventuelt kan oppnås på en bedre måte.

Et gjennomgående tema er knyttet til rammene for utveksling av informasjon om landenes eksport og om avslag på eksport. Fra norsk side arbeider vi for å samle oppslutning om å styrke utvekslingen av informasjon og større åpenhet. Et annet tema er knyttet til etableringen av FNs avtale om handel med våpen (ATT) og hvordan WA kan bidra til implementering av avtalen fremover, bl.a. ved å fremme WAs beste-praksis dokumenter som er vedtatt om en rekke eksportkontrollspørsmål.

Innenfor rammen av WA foregår et omfattende og løpende arbeid i en teknisk ekspertgruppe og en konsultativ arbeidsgruppe hvor det forhandles om anbefalinger til det årlige plenumsmøtet. Det finner sted et årlig ekspertmøte om lisensiering- og håndhevelse (LEOM), og hvor landene deler erfaringer og informasjon om egen gjennomføring av WA-relevant eksportkontroll. LEOM tar for seg operative og praktiske temaer knyttet til en mest mulig effektiv gjennomføring av kontrollen på nasjonalt plan. Eksperter fra lisensieringsapparater, tollvesen og informasjonseksperter fra medlemslandene deltar i gruppen, og de siste årene er det gledelig at møtet samler et økende antall eksperter. Norge ledet LEOM i 2015.

WA har etablert en kontrolliste for militære varer og en for flerbruksvarer. Listene er komplekse, og krever løpende forhandlinger og arbeid for å holde tritt med teknologisk utvikling. Forhandlingene strekker seg totalt over flere uker i året, og departementet deltar aktivt i arbeidet med egne tekniske eksperter. For norske eksportbedrifter er WA av stor betydning, og det er således viktig at departementet har god kompetanse og innsikt på dette området.

Når det gjelder WAs flerbruksliste, er norske bedrifter særlig berørt av kontrollen knyttet til undervannsteknologi, undervannsfarkoster, sonarer, gyroer og visse typer kameraer. I tillegg kommer en rekke høyteknologiske deler og komponenter. De sivile varene som omfattes av flerbrukslisten inngår ofte også i fremstilling av våpen og militært utstyr.

Kyber-teknologi er nylig blitt inkludert i flerbrukslisten til WA. Slik teknologi utgjør et helt nytt teknologisk konsept, og det fant sted krevende forhandlinger om en god kontrolltekst. For tiden pågår et omfattende revisjonsarbeid av kontrollteksten for romrelatert teknologi. Behovet for en revisjon på dette området knyttes til den pågående kommersialiseringen av rommet. Det pågår også et arbeid med sikte på en effektiv kontrolltekst når det gjelder 3D-printing.

Den norske militære listen (liste I) er i realiteten forhandlet i WA. Den norske eksporten av varer og teknologi som omfattes av denne listen, fremgår i meldingens Kap 9. Mottakerne av militære varer er i all hovedsak forsvarsmyndigheter, men enkelte militære varer benyttes også for sivil bruk. Dette gjelder f.eks. visse mindre rakettmotorer og eksplosiver. For tiden er kontrollen med ubemannede luftfarkoster (UAV) og skuddsikre biler gjenstand for særskilte drøftelser i WA.

WA er det eneste regimet som har et fast og profesjonelt sekretariat. Formannskapet for plenum og ekspertgruppene innehas etter alfabetisk rotasjon, mens LEOM ledes på frivillig basis. Sekretariatet er lokalisert i Wien, og alle møter finner også sted der.

Zangger-komiteen (ZC)

Zangger-komiteen ble etablert i 1974, for å avklare en mest mulig enhetlig forståelse av eksportkontroll relatert til Ikke-spredningsavtalen mot kjernevåpen (NPT). Med utgangspunkt i Ikke-spredningsavtalens artikkel III.2, fastsetter ZC hva som menes med utstyr og materiale som er konstruert for tilvirkning av særskilt spaltbart materiale. Ikke-spredningsavtalen angir at eksport av slikt utstyr og materiale til en ikke-kjernevåpenstat, bare kan tillates dersom det spaltbare materialet er gjenstand for IAEA sikkerhetskontroll. ZCs kontrolliste er publisert som IAEA informasjonssirkulære nr 209 (INFCIRC/209/Rev 3). Området er delvis overlappende med NSGs (omtale nedenfor), men har en viktig tilknytning til folkeretten gjennom NPT.

Nuclear Suppliers Group (NSG)

NSG ble etablert tidlig på 1970-tallet som den såkalte «London-gruppen». I 1991 ble NSG styrket ved at kontroll med flerbruksvarer som kunne bidra til utvikling og produksjon av kjernefysiske våpen ble etablert, i tillegg til kontrollen med kjernefysiske varer og materialer. NSG har vedtatt to sett med retningslinjer og kontrollister. Part 1 omfatter kjernefysiske varer og materialer, samt teknologi, og Part 2 beskriver flerbruksvarer og teknologi. Disse er publisert som hhv IAEA INFCIRC/254/Rev. 12/Part 1 og INFCIRC/254/Rev. 9/Part 2.

NSGs nedslagsfelt går lenger enn den kontrollen som følger direkte av de begrensede formuleringene i Ikke-spredningsavtalen og som angir ZC mandat. Bl.a. omtaler ikke Ikke-spredningsavtalen teknologi eller flerbruksvarer.

I 2011–2012 ble det ført omfattende forhandlinger som førte til en vesentlig styrking av kontrollistene. I tillegg ble det etablert en fast teknisk arbeidsgruppe (TEG) for å ivareta arbeidet med revisjon av listene.

NSG er det største av regimene med 48 medlemsland. I tillegg er EU-kommisjonen og formannen for ZC fast observatør.

I 2008 ble det enighet om å unnta retningslinjenes krav til heldekkende sikkerhetskontroll etter NPT-standard som betingelse for leveranser dersom NSG-land ønsket å inngå sivilt kjernefysisk samarbeid med India. I 2014 fortsatte utvekslinger innenfor NSG om Indias oppfyllelse av forpliktelser som ble avgitt for å muliggjøre unntaket i 2008. I 2014 holdt Østerrike og Carnegie-instituttet et seminar om implikasjoner ved at ikke-NPT land kan bli tatt opp som medlem i NSG. Blant NSGs medlemsland er det ulike syn når det gjelder gevinster for multilateral ikke-spredning på den ene siden og potensielle negative implikasjoner for det multilaterale ikke-spredningsregimet, herunder NSGs kredibilitet, dersom et ikke-NPT land skulle bli akseptert som medlem. Det forutsettes at drøftelser knyttet til muligheten for indisk medlemskap i NSG vil fortsette i 2015.

Argentina innehar formannskapet i NSG for annet år på rad. I 2016 overtar Sør-Korea, og i 2017 skal Sveits ha formannskapet i gruppen.

Australia-gruppen (AG)

Gruppen ble etablert i 1985 etter australsk initiativ. Bakgrunnen for initiativet var en rapport fra FN-eksperter om bruk av kjemiske våpen under krigen mellom Irak og Iran. AG har som målsetting å harmonisere deltagerlandenes eksportkontroll slik at man sikrer at eksport ikke bidrar til utvikling av kjemiske eller biologiske våpen. Koordineringen skal støtte nasjonale eksportkontroll-tiltak slik at deltagerlandene oppfyller forpliktelser som følger av Kjemivåpenkonvensjonen (CWC) og Biologivåpenkonvensjonen (BWC).

Arbeidet foregår på flere plan og er organisert i undergrupper som rapporterer til plenumsmøtet som fatter vedtak ved konsensus.

En undergruppe deler informasjon om og analyserer aktuell utvikling mht. risiko når det gjelder land, destinasjoner og aktører. En annen drøfter og foreslår endringer og nye innspill til substanser og utstyr som bør bringes inn under eksportkontroll. En tredje drøfter og utvikler gode metoder for å gjennomføre kontrollen i praksis, inkludert øvingsaktivitet.

Australia leder gruppen på fast basis, og i jubileumsåret 2015 ble det årlige plenumsmøtet gjennomført i Australia. I 2016 legges møtet som vanlig til Frankrike.

8.2 Samarbeidet med EU om eksportkontroll

Norge har siden 2003 samarbeidet med EUs utenrikstjeneste om eksportkontroll for forvarsmateriell. Det holdes regelmessige konsultasjoner rettet mot politikk, regelverk, problematiske destinasjoner og konkrete forhold. Norge deltar i EUs utveksling av avslag på søknader om eksport av forsvarsmateriell og er forpliktet til å konsultere det aktuelle EU medlemsland dersom man har til behandling en søknad som det tidligere er gitt avslag på. Videre åpner samarbeidet for deltagelse for norske eksperter i de informasjons- og kontaktaktiviteter som EU gjennomfører overfor tredjeland.

Siden 2013 har Norge også hatt et uformelt samarbeid med EU-kommisjonen om eksport av flerbruksvarer. Man har kommet i gang med konsultasjoner som dekker politikk og regelverk. Dette samarbeidet er i september 2015 blitt formalisert ved utveksling av brev mellom Norge og EU-kommisjonen. Samarbeidet vil åpne for utveksling av avslag på søknader om eksport av flerbruksvarer, særlig til Russland på samme måte som for forsvarsmateriell. Samarbeidet åpner også for norsk deltagelse i seminarer og informasjonsaktiviteter i regi av EU-kommisjonen.

Behovet for løpende samarbeid forsterkes ved at Norge implementerer EUs restriktive tiltak overfor Russland (Regulation EU 833/2014.

Som en følge av EØS-medlemskapet iverksatte Norge i 2013 direktiv 2009/43 EF. Dette direktivet er nå gjenstand for evaluering slik det er fastsatt i selve direktivteksten. På lik linje med EUs medlemsstater har Norge besvart det foreliggende spørreskjemaet som danner utgangspunkt for evalueringen. Norge deltar også i en arbeidsgruppe som ser på mulighetene for å harmonisere bruken av direktivets lisensieringsprosedyrer.

8.3 Andre internasjonale instrumenter

Etableringen av en internasjonal våpenhandelsavtale (ATT)

Avtalen om våpenhandel ble vedtatt av FNs generalforsamling 2. april 2013. Avtalen er den første juridisk bindende avtalen som regulerer internasjonal våpenhandel. Målsettingen med avtalen er å etablere så høye felles internasjonale standarder for internasjonal handel med konvensjonelle våpen som mulig og å forhindre ulovlig handel med slike våpen, bl.a. med sikte på å bidra til fred, sikkerhet og stabilitet og å redusere menneskelige lidelser. Fra norsk side anses derfor at ATT har et bredere fokus enn ren handelsregulering. Avtalen forhindrer ikke statsparter i å beholde strengere nasjonale eksportkontrollregimer og å styrke disse utover avtalens krav. Den legger heller ikke ensidige begrensninger på norsk industri, og er ikke i norsk industris konkurransemessige disfavør.

Avtalen trådte i kraft 24. desember 2014, nitti dager etter at den femtiende staten hadde deponert sine ratifikasjonsdokumenter. Mexico, som hadde en fremtredende rolle i forhandlingene, har også inntatt en ledende rolle i arbeidet med å forberede avtalens ikrafttreden. Det første statspartsmøtet fant sted i Mexico 24. – 28. august 2015. Ved møtets start hadde 130 stater undertegnet avtalen og 72 stater ratifisert. Fra norsk side vil man arbeide for størst mulig tilslutning blant stater og oppfordre stater som har undertegnet om å ratifisere så snart som mulig. Sivilt samfunn har spilt en viktig rolle under hele ATT prosessen, og vil fortsatt spille en sentral rolle i oppfølging av statspartenes forpliktelser og i å skape internasjonal oppslutning om avtalen.

Statspartsmøtet lyktes i å vedta nødvendige forutsetninger for våpenhandelsavtalens iverksetting og videre gjennomføring. Det ble vedtatt prosedyreregler som gjør det mulig å fatte beslutninger ved votering (2/3 flertall i substansspørsmål og simpelt flertall for prosessuelle spørsmål). Prosedyrereglene som ble vedtatt inneholder også bestemmelser som sikrer at sivilsamfunnet inkludert FNs organer, Røde Kors, NGOer og industrien etter anmodning kan delta i kommende møter. Videre ble det vedtatt at ATTs sekretariat med tre personer vil bli lokalisert til Genève. En sekretariatsleder fra Sør-Afrika er tilsatt foreløpig for ett år og Nigeria ble valgt til å lede arbeidet frem mot og under neste statspartskonferanse i Genéve i 2016.

Med dette går FNs våpenhandelsavtale inn i en ny fase der statspartene skal rapportere om hvordan man har iverksatt avtalens bestemmelser, og der arbeidet for å få flere stater til å signere og ratifisere avtalen vil stå sentralt.

Gjennomføring i norsk rett

Avtalen inneholder mange elementer og bestemmelser som allerede finnes i Norges og andre lands eksportkontrollsystemer, herunder i EU-landenes. Gjennomføring av avtalen krever derfor ikke lovendringer. Avtalens bestemmelser knyttet til eksportkontroll kan gjennomføres med hjemmel i lov 18. desember 1987, nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. Avtalen nødvendiggjør heller ikke forskriftsendringer. Utenriksdepartementet arbeider med å gjennomgå det samlede regelverk på området og vurderer mulig harmonisering mellom ulike deler av regelverket og avtalen. Etter en nøye vurdering har departementet besluttet å inkludere forbud og føringer som følger av avtalens artikkel 6 og 7 som del av de konsoliderte vurderingskriterier i Utenriksdepartementets retningslinjer for behandlingen av søknader om eksport av forsvarsmateriell, jf nærmere omtale i meldingens kapittel 4.1.

Norge samarbeider med EU for å understøtte implementeringen av avtalen ved å gi assistanse til ATT-land som ønsker det.

8.4 Små og lette våpen

Begrepet små og lette våpen («small arms and light weapons», SALW) omfatter i prinsippet håndholdte våpen, dvs. våpen som kan bæres og avfyres av en person, samt våpen som er utviklet for å bæres og anvendes av flere personer. Eksempler på det første er pistoler og automat-karabiner, mens den andre kategorien omfatter bl.a. granat-gevær og bærbare luftvernsystemer. Flere internasjonale fora, særlig FN, OSSE og EU, arbeider for å forebygge og bekjempe destabiliserende ansamlinger og ukontrollert spredning av små og lette våpen. Ingen andre typer våpen innebærer flere ofre og lidelse, ikke minst i utviklingsland.

I 2001 samlet FN seg om et handlingsprogram for å bekjempe ulovlig omsetning av håndvåpen («UN Programme of Action to Combat Illicit Trade in Small Arms and Light Weapons in All Its Aspects», PoA). Dette er en av få multilaterale prosesser for tiltak mot ulovlig handel med håndvåpen og lette våpen. Selv om Handlingsprogrammet kun er et politisk bindende instrument, inneholder det klare politiske forpliktelser fra medlemslandenes side for å gjennomføre nødvendige tiltak på nasjonalt, regionalt og globalt nivå for å hindre at håndvåpen kommer på avveie, også når det gjelder til kriminelle grupper og terrorbruk. Norge er også part til protokollen om ulovlig produksjon og handel med håndvåpen (Protocol against the Illicit Manufacturing of and Trafficking in Firearms, Their parts and Components and Ammunition) under FN-konvensjonen om transnasjonal organisert kriminalitet.

Under tilsynskonferansen for Handlingsprogrammet i FN, New York 27.8.- 7.9. 2012, argumenterte Norge for disse synspunktene, og vi etterlyste en mer effektiv gjennomføring av Handlingsprogrammet. Det lyktes å få inn formuleringer i slutterklæringen som peker i riktig retning for å gjøre både Handlingsprogrammet og Sporingsmekanismen (omtalt nedenfor) til mer relevante instrumenter.

Norge har sluttet opp om EUs felles holdning om håndvåpen av 12. juli 2002. I Meld. St. 49 (2012–2013) ble det redegjort ytterligere om Handlingsprogrammet. I Meld. St. 8 (2012–2013) ble det redegjort for andre tiltak for å kontrollere konvensjonelle våpenoverføringer.

Merking og sporing av håndvåpen og ammunisjon, samt annet militært materiell

FNs generalforsamling vedtok høsten 2005 retningslinjer for merking og sporing av håndvåpen knyttet til FNs handlingsprogram.

Norge arbeidet under forhandlingene om FNs våpenhandelsavtale (Arms Trade Treaty, ATT) for å få med bestemmelser om merking og sporing, men fikk ikke bred nok støtte til at dette ble tatt inn i traktaten slik den ble vedtatt av FNs generalforsamling 2. april 2013. Våpenhandelsavtalen åpner imidlertid for at statspartene kan vedta endringer og tilpasninger i fremtiden, slik at det vil være mulig å arbeide for å få inn fremtidige bestemmelser knyttet til merking og sporing.

Regjeringen vil videreføre arbeidet for å styrke regelverk knyttet til merking og sporing i internasjonale fora.

Så lenge det ikke er enighet om et internasjonalt juridisk bindende instrument, mener Regjeringen at det er viktig at norske bedrifter tar initiativ til merkings- og sporingssystemer. Informasjonen som er innhentet, viser at disse bedriftene gjennomfører gode merkings- og sporingssystemer for sine produkter.

I Meld. St. 25 (2010–2011) og Meld. St. 8 (2012–2013) ble merkings- og sporingssystemene som gjennomføres av hhv. Nammo-konsernet og Kongsberg-gruppen nøye redegjort for.

9 Eksporten av forsvarsmateriell i 2014

I dette kapittelet gis det oversikt over den faktiske eksporten av forsvarsmateriell i 2014 basert på verdien av utførsel ved salg av varer, teknologi og tjenester som omfattes av liste I. Oversiktene inneholder ikke opplysninger om midlertidig utførsel av varer for demonstrasjon eller reparasjon, eller om varer som vil bli returnert til Norge.

Eksporten av forsvarsmateriell, tjenester og utførte reparasjoner, samt om avslag på søknader om eksportlisens knyttet til liste I er fremstilt i følgende ni tabeller[6] og fire figurer:

Tabell 9.1 Totaler for eksport av forsvarsmateriell fra 2009 til 2014

Tabell 9.2 Fordeling av eksport av A- og B- materiell på grupper av land

Tabell 9.3 Detaljer om eksporten fordelt på land og vareposisjoner i liste I

Tabell 9.4 Utførte tjenester knyttet til liste I

Tabell 9.5 Reparasjoner foretatt i Norge for utenlandske oppdragsgivere

Tabell 9.6 Oversikt over utførsel av håndvåpen

Tabell 9.7 Oversikt over forsvarsmyndighetens utførsel av eget materiell

Tabell 9.8 Oversikt over flerbruksvarer til militær sluttbruk

Tabell 9.9 Utstyr for humanitær minerydding

Figurer:

Figur 9.1 Utviklingen av eksporten av forsvarsmateriell 2004–2014

Figur 9.2 Fordeling av eksporten av A-materiell

Figur 9.3 Fordeling av eksporten av B-materiell

Figur 9.4 Utførselen fordelt på posisjonene i Liste I

Meldingen gir også informasjon om utførsel av sivile håndvåpen fra Norge, samt om forsvarsmyndighetens bruk av eget materiell i utlandet. Norge eksporterer ikke militære håndvåpen, og utførselen som er reflektert i kapittel 9.9 gjelder i all hovedsak antikke våpen til samlere, jakt- og konkurransevåpen.

Det gis informasjon om avslag på søknader om eksportlisens (kapittel 9.11). De avslagene som inngår i oversikten er formelle avslag på lisenssøknader som har vært gjenstand for behandling på basis av det norske eksportkontrollregelverket. Det vises også til hvilke kriteria som er bakgrunn for avslagene (jf. retningslinjenes vedlegg A som reflekterer EUs normative kriterier). På denne måten bidrar Norge til å fremme høy internasjonal standard når det gjelder åpenhet om utførsel av forsvarsmateriell. Disse konkrete saker sier imidlertid lite om det faktiske bildet, da den nære dialogen mellom bedriftene og Utenriksdepartementet om muligheten for å få tillatelse til eksport innebærer at bedrifter sjelden søker om, eller retter henvendelser om mulighet for eksportlisens, til land hvor tillatelse ikke vil kunne påregnes å bli innvilget.

I tillegg gis det også informasjon om utførsel av sivile varer til militære sluttbrukere (kapittel 9.13) og om utførsel av utstyr for bruk i humanitære minneryddingsaksjoner (kapittel 9.14).

En oversikt over bedrifter som har rapportert om eksport av forsvarsmateriell i 2014 finnes i kapittel 9.15. Totalt rapportert 51 bedrifter om eksport av forsvarsmateriell i 2014.

Den samlede verdien av eksporten i 2014 var i overkant av 3,6 milliarder kroner, hvorav ca. 2,9 milliarder utgjorde salg av militære varer. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell om lag 2,3 milliarder og B-materiell ca. 645 millioner kroner. Verdien av forsvarsrelaterte tjenesteytelser til utenlandske mottakere var ca. 450 millioner kroner. Eksporten av flerbruksvarer omfattet av Liste II til militær sluttbruk beløp seg til ca. 196 millioner kroner. Til sammenligning var den samlede verdien av eksporten i 2013 ca. 4,2 milliarder kroner, hvorav nær 3,3 milliarder utgjorde salg av militære varer. Av dette utgjorde eksporten av A-materiell drøye 2,5 milliarder og B-materiell ca. 750 millioner kroner.

I forhold til i 2013, var det i 2014 en nedgang i verdien av den totale eksporten på om lag 15 %.

I forhold til i 2013, var det i 2014 nedgang i eksporten til særlig Kroatia (141 millioner), USA (ca 129 millioner), Australia (112 millioner), Tyrkia (106 millioner), Canada (86 millioner), Sveits (63 millioner), Italia (60 millioner) og Chile (42 millioner).

I samme periode var det økning i verdien av eksporten til og Sverige (312 millioner) og Frankrike (134 millioner), samt til Polen og Tyskland (31 millioner til hver).

Medlemslandene i NATO, Sverige og Finland er de største mottakerne av forsvarsmateriell fra Norge. I 2014 utgjorde eksporten av A-materiell til NATO landene, Finland og Sverige 94 % og B-materiell 95 %.

I 2014 ble det gitt 20 avslag på søknad om lisens for eksport av forsvarsmateriell. Av disse ble syv avslag begrunnet delvis i en uakseptabel risiko for bruk i interne undertrykkingsformål i mottakerlandet.

Det ble utstedt 1301 lisenser for utførsel av varer på liste I, samt for tilknyttede tjenester og retur av militære varer til utenlandske eiere i 2014.

Fordi større leveranser kan skje i ett år og ikke i et annet, er det naturlig at det oppstår variasjoner i verdien av utførselen av forsvarsmateriell fra år til år.

9.1 Utvikling i eksporten av forsvarsmateriell, tjenester og reparasjoner

Figur 9.1 og tabell 9.1 viser utviklingen i eksporten av forsvarsmateriell i kategori A og B, samt for utførte tjenester og reparasjoner knyttet til liste I for utenlandske oppdragsgivere.

Figur 9.1 Utviklingen av eksporten av forsvarsmateriell 2004–2014

Tabell 9.1 Totaler for eksport av forsvarsmateriell fra 2009 til 2014

2009

2010

2011

2012

2013

2014

Endring

Utførsel

%

Salg

A-materiell

3 143 155

2 628 147

2 858 331

3 303 896

2 549 498

2 299 856

-9 %

Salg

B-materiell

1 360 210

1 040 026

718 748

574 437

750 509

644 066

-14 %

Salg

Totalt (A+B)

4 503 366

3 668 173

3 577 079

3 878 333

3 300 007

2 943 922

-11 %

Salg

Flerbruksvarer til militær sluttbruk

37 312

11 376

38 098

404 437

683 432

196 320

-71 %

Sum

4 540 678

3 679 549

3 615 177

4 282 770

3 983 439

3 140 242

-21 %

Tjenester

141 162

179 983

197 780

195 473

231 643

452 263

95 %

Retur utlandet og reparasjoner

106 888

80 366

61 874

45 215

51 619

22 145

57 %

Produksjonsrettigheter

0

964

0

37 852

3 000

150

-95 %

Formidling

0

0

0

828

5 537

448

-91 %

Tjeneste, Retur utlandet, Produksjonsrettigheter, Formidling

248 050

261 313

259 654

279 368

291 799

475 006

62 %

Sum

4 788 728

3 940 861

3 874 831

4 562 138

4 275 238

3 615 248

-15 %

9.2 Utførsel av kategori A-materiell fordelt på grupper av land

Figur 9.2 viser hvordan fordelingen av den totale eksporten av kategori A-materiell (våpen og ammunisjon) fordeler seg på grupper av mottakere. Som det fremgår var NATO-landene, Sverige og Finland de største mottakere av A-materiell i 2014 med totalt 94 % av eksporten.

Figur 9.2 Fordeling av eksporten av A-materiell

9.3 Utførsel av kategori B-materiell fordelt på grupper av land

Figur 9.3 viser hvordan fordelingen av eksporten av B-materiell (annet militært materiell) fordeler seg på grupper av mottakere. NATO-landene, Sverige og Finland var i 2014 de største mottakere av B-materiell med totalt 95 % av eksporten.

Figur 9.3 Fordeling av eksporten av B-materiell

9.4 Eksport av forsvarsmateriell fordelt på land

Tabell 9.2 viser hvordan verdien av eksporten av forsvarsmateriell fordeler seg på det enkelte mottakerland i perioden 2011–2014.

Tabell 9.2 Fordelingen av eksporten av forsvarsmateriell i varekategori A og B fordelt på land

2 011

2 012

2 013

2 014

Land

CC

A-materiell

B-materiell

Totalt (A + B)

A-materiell

B-materiell

Totalt (A + B)

A-materiell

B-materiell

Totalt (A + B)

A-materiell

B-materiell

Totalt (A + B)

Endring 2014–2013

Albania

AL

0

0

0

0

100

100

0

0

0

0

0

0

0

Algerie

DZ

0

0

0

0

0

0

0

1927

1927

0

0

0

0

Australia

AU

43 709

215

43 924

112 909

26 815

139 724

105 917

11 066

116 983

1 679

2 892

4 571

-112 412

Bahrain

BH

0

50

50

0

0

0

0

0

0

0

Belgia

BE

11 624

34 276

45 900

50 581

12 760

63 341

26 106

27 062

53 168

6 600

16 966

23 566

-29 602

Bosnia

BA

251

0

251

0

0

0

157

0

157

157

Brasil

BR

127 645

0

127 645

561

0

561

14 494

0

14 494

3 206

3 460

6 666

-7 828

Brunei

BN

0

950

950

0

0

0

0

Bulgaria

BG

0

0

0

214

344

558

0

0

0

0

0

0

0

Canada

CA

67 916

48 694

116 610

134 380

20 067

154 447

129 792

30 073

159 865

69 560

3 658

73 218

-86 647

Chile

CL

4 044

0

4 044

235 238

20

235 258

46 222

13

46 235

3 825

21

3 846

-42 389

Danmark

DK

11 766

11 766

23 533

35 373

28 062

63 435

19 894

9 370

29 264

24 458

3 322

27 780

-1 484

Egypt

EG

0

0

0

0

0

0

0

2 591

2 591

0

0

0

-2 591

Estland

EE

8 727

2 108

10 835

4 556

1 610

6 166

8 162

1 844

10 006

8 341

1 379

9 720

-286

Finland

FI

109 524

6 645

116 169

123 499

749

124 248

18 061

88 966

107 027

107 610

2 890

110 500

-6 527

Forente Arabiske Emirater

AE

0

426

426

0

1 017

1 017

2 644

15 321

17 965

40 168

4 412

44 580

26 615

Frankrike

FR

169 516

11 441

180 957

255 073

27 206

282 279

58 755

17 246

76 001

199 141

11 096

210 237

134 236

Georgia

GE

25

0

25

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Grønland

GL

2

0

2

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Hellas

GR

13 900

7 253

21 153

310

5

315

2 127

0

2 127

712

0

712

-1 415

India

IN

0

1 580

1 580

0

0

0

0

7 898

7 898

0

4 523

4 523

-3 375

Irland

IE

0

0

0

144

436

580

2 312

0

2 312

165

474

639

-1 673

Island

IS

0

0

0

0

0

0

45

35

80

119

0

119

39

Italia

IT

105 836

3 552

109 388

181 959

6 277

188 236

150 404

260

150 664

83 291

7 559

90 850

-59 814

Indonesia

ID

0

712

712

343

2 651

2 994

285

1 932

2 217

-777

Japan

JP

397

365

762

1 318

56

1 374

7 451

232

7 683

79

2 280

2 359

-5 323

Kroatia

HR

53 718

0

53 718

15 924

0

15 924

143 300

0

143 300

2 175

0

2 175

-141 125

Kuwait

KW

0

1 251

1 251

6 137

1 203

7 340

0

0

0

14

0

14

14

Kypros

CY

0

600

600

0

885

885

0

306

306

6

0

6

-300

Latvia

LV

140

0

140

221

1 957

2 178

400

400

2 694

0

2 694

2 294

Libya

LY

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Litauen

LT

284

475

759

570

169

739

39

3 945

3 984

395

4 237

4 632

648

Luxembourg*

LU

21 024

6 429

27 453

6 623

5 762

12 385

3 697

11 682

15 379

657

26 720

27 377

11 998

Macau

MO

0

243

243

0

0

0

0

169

169

0

0

0

0

Makedonia

MK

75

0

75

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Malaysia

MY

8 562

0

8 562

65 681

0

65 681

4 616

2 169

6 785

13 533

82

13 615

6 830

NATO

NATO

1 014

0

1 014

0

0

0

0

0

0

0

Nederland

NL

18 821

43 148

61 969

74 249

29 888

104 137

49 072

19 098

68 170

51 266

11 927

63 193

-4 977

New Zealand

NZ

2 573

1 833

4 406

609

2 073

2 682

149

337

486

3 645

475

4 120

3 634

Ny-Kaledonia

NC

8 100

0

8 100

114

0

114

38

0

38

-76

Oman

OM

0

30

30

0

0

0

143

143

0

0

0

0

Polen

PL

104 955

7 441

112 396

257 618

15 078

272 696

299 647

2 804

302 451

267 207

3 783

270 990

31 461

Portugal

PT

2 427

3 090

5 517

0

5 348

5 348

0

3 234

3 234

0

92

92

3 142

Qatar

QA

0

1 094

1 094

0

1 988

1 988

0

300

300

0

1 456

1 456

1 156

Romania

RO

110

1 366

1 476

430

1 381

1 811

5

247

252

126

0

126

-126

Saudia-Arabia

SA

0

8 767

8 767

0

2 229

2 229

0

1 716

1 716

0

3 741

3 741

2 025

Serbia

RS

95

0

95

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Singapore

SG

814

159

973

37 567

132

37 699

7 689

1 527

9 216

14 908

2 190

17 098

7 882

Slovakia

SK

0

219

219

0

26

26

0

0

0

1

0

1

1

Slovenia

SI

793

574

1 367

0

674

674

120

700

820

305

155

460

-360

Spania

ES

19 371

2 712

22 083

18 220

2 677

20 897

6 040

221

6 261

545

798

1 343

-4 918

Storbritannia

GB

85 362

2 231

87 593

76 718

89 170

165 888

30 281

64 226

94 507

15 854

22 148

38 002

3 495

Sudan

SD

0

0

0

0

0

0

0

15

15

0

0

0

0

Sveits

CH

237 235

29 683

266 918

168 696

18 372

187 068

82 898

3 305

86 203

20 672

2 036

22 708

-63 495

Sverige

SE

141 737

198 755

340 492

258 498

62 209

320 707

242 544

132 738

375 282

334 429

352 990

687 419

312 137

Sør-Afrika

ZA

1 138

212

1 350

5 237

0

5 237

3 462

144

3 606

1 609

0

1 609

-1 997

Sør-Korea

KR

50 416

3 132

53 548

3 761

1 346

5 107

1 742

8 601

10 343

5 370

5 958

11 328

985

Tanzania

TZ

11

0

11

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

Thailand

TH

5 250

2 774

8 024

12 853

70

12 923

14 490

0

14 490

11 082

0

11 082

-3 408

Tsjekkia

CZ

66 014

14 685

80 699

4 754

9 846

14 600

495

12 538

13 033

1 582

13 903

15 485

2 452

Tyrkia

TR

176 202

14 871

191 073

6 850

6

6 856

83 635

118 551

202 186

95 449

612

96 061

-106 125

Tyskland

DE

89 835

10 147

99 982

109 471

12 226

121 697

94 755

7 057

101 812

70 646

62 483

133 129

31 317

Ungarn

HU

128

21 817

21 945

0

18 545

18 545

6 630

17 957

24 587

169

26 790

26 959

2 372

USA

US

1 093 736

210 854

1 304 590

948 263

164 138

1 112 401

880 639

118 874

999 513

831 348

38 330

869 678

-129 835

Østerrike

AT

1 224

0

1 224

4 535

0

4 535

710

0

710

497

459

956

246

Totalt

2 856 681

716 913

3 573 594

3 228 965

573 683

3 802 648

2 549 498

750 509

3 300 007

2 299 856

644 066

2 943 922

-356 085

* Omfatter utførsel til NATO.

9.5 Eksport fordelt på vareposisjonene i liste I

Figur 9.4 viser hvordan eksporten av forsvarsmateriell i 2014 fordeler seg på vareposisjonene i vareliste I.

Figur 9.4 Utførselen fordelt på posisjonene i Liste I

9.6 Eksport av forsvarsmateriell fordelt på land og varegrupper i liste I

Tabell 9.3 gir en detaljert oversikt over hvilke land som har mottatt forsvarsmateriell fra Norge i 2014 og hvilke varegrupper som er eksportert.

Tabell 9.3 Detaljer om eksporten fordelt på land og vareposisjoner i liste I

Merknad: Tabellen inkluderer hele systemer, deler og komponenter.

Land

CC

Posisjon i varelisten

Karakterestikk

A-materiell

B-materiell

Sum

Total (A+B)

Australia

AU

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

1 242

1 242

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

288

288

ML3

Ammunisjon

149

149

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

ML11

Annet elektronisk utstyr

7

7

ML14

Militært treningsutstyr

831

831

ML15

Billed/videoutstyr

394

394

ML21

Programvare

1 660

1 660

4 571

Belgia

BE

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

789

789

ML3

Ammunisjon

168

168

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

92

92

ML8

Energetiske materialer

5 551

5 551

ML11

Annet elektronisk utstyr

12 880

12 880

ML21

Programvare

4 086

4 086

23 566

Brasil

BR

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

2 819

2 819

ML8

Energetiske materialer

387

387

ML11

Annet elektronisk utstyr

3 460

3460

6 666

Bosnia¹ Hertzegovina

BA

ML8

Energetiske materiale

157

157

157

Canada

CA

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

346

346

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

27

27

ML3

Ammunisjon

49 734

49 734

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

14 765

14 765

ML6

Kjøretøy og komponenterer

399

399

ML8

Energetiske materialer

7 089

7 089

ML11

Annet elektronisk utstyr

286

286

ML16

Halvfabrikatkomponenter for utstyr på listen

572

572

73 218

Chile

CL

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

3 732

3 732

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

93

93

ML13

Ballistisk beskyttelse

21

21

3 846

Danmark

DK

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

1 725

1 725

ML3

Ammunisjon

22 732

22 732

ML6

Kjøretøy og komponenterer

50

50

ML11

Annet elektronisk utstyr

2 875

2 875

ML8

Energetiske matererialer

1

1

ML13

Ballistisk beskyttelse

15

15

ML15

Billed/videoutstyr

382

382

27 780

Estland

EE

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

8 341

8 341

ML11

Annet elektronisk utstyr

1 379

1 379

9 720

Finland

FI

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

1 021

1 021

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

158

158

ML3

Ammunisjon tilhørende deler og komponentertilhørende deler og komponenter

49 096

49 096

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

50 660

50 660

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

3 151

2 538

5 689

ML8

Energetiske materialer

3 524

3 524

ML11

Annet elektronisk utstyr

352

352

110 500

Forente Arabiske Emirater

AE

ML3

Ammunisjon tilhørende deler og komponentersamt tilhørende deler og komponenter

15 167

15 167

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

20 460

20 460

ML8

Energetiske materialer

4 541

4 541

ML15

Billed-/videoutstyr

4 412

4 412

44 580

Frankrike

FR

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

238

238

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

7 441

7 441

ML3

Ammunisjon tilhørende deler og komponentertilhærende deler og komponenter

106 956

106 956

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

27 415

27 415

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

32 473

32 473

ML6

Kjøretøy og komponenterer

710

710

ML8

Energetiske materialer

24 618

24 618

ML11

Annet elektronisk utstyr

7 788

7 788

ML13

Ballistisk beskyttelse

80

80

ML15

Billed-/videoutstyr

1 838

1 838

ML21

Programvare

680

680

210 237

Hellas

GR

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

ML8

Energetiske materialer

712

712

712

India

IN

ML8

Energetiske materialer

4 523

4 523

4 523

Indonesia

ID

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

285

285

ML11

Annet elektronisk utstyr

1 932

1 932

ML21

Programvare

2 217

Irland

IE

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

165

165

ML11

Annet elektronisk utstyr

474

474

639

Island

IS

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

119

119

119

Italia

IT

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

387

387

ML3

Ammunisjon tilhørende deler og komponentertilhørende deler og komponenter

1 645

1 645

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

853

853

ML8

Energetiske materialer

7 750

7 750

ML9

Krigsskip, marint utstyr og tilhørende komponenter

72 656

168

72 824

ML11

Annet elektronisk utstyr

7 391

7 391

90 850

Kroatia

HR

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

2 175

2 175

2 175

Kypros

CY

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

6

6

Japan

JP

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

69

69

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

10

10

ML11

Annet elektronisk utstyr

930

930

ML15

Billed-/videoutstyr

1 350

1 350

2 359

Sør-Korea

KR

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

4

4

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

671

671

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

235

235

ML8

Energetiske materialer

4 460

4 460

ML10

Luftfartøyer tilhørende utstyr, deler og komponenter

5 767

5 767

ML11

Annet elektronisk utstyr

131

131

ML21

Programvare

60

60

11 328

Kuwait

KW

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

14

14

14

Latvia

LV

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

9

9

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

586

586

ML3

Ammunisjon

1 409

1 409

ML11

Annet elektronisk utstyr

690

690

2 694

Litauen

LT

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

16

16

Ammunisjon

303

303

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

76

76

ML6

Kjøretøy og komponenterer

450

450

ML11

Annet elektronisk utstyr

3 787

3 787

4 632

Luxembourg

LU

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

657

657

ML11

Annet elektronisk utstyr

21 875

21 875

ML21

Programvare

4 845

4 845

27 377

Malaysia

MY

ML3

Ammunisjon tilhørende deler og komponentertilhørende deler og komponenter

13 290

13 290

ML6

Kjøretøy og komponenterer

243

243

ML15

Billed-/videoutstyr

82

82

13 615

Namibia

NA

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

75

75

75

Ny Kaledonia

NC

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

38

38

38

Nederland

NL

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

45

45

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

3 279

3 279

ML3

Ammunisjon

5 696

5 696

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

42 242

42 242

ML6

Kjøretøy og komponenterer

498

498

ML8

Energetiske materialer

2

2

ML11

Annet elektronisk utstyr

11 381

11 381

ML15

Billed-/videoutstyr

48

48

ML21

Programvare

2

2

63 193

New Zealand

NZ

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

123

123

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

3 472

3 472

ML3

Ammunisjon

23

23

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

27

27

ML6

Kjøretøy og komponenterer

13

13

ML11

Annet elektronisk utstyr

462

462

4 120

Polen

PL

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

69

69

ML3

Ammunisjon

69 295

69 295

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

183 906

183 906

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

3 314

3 314

ML8

Energetiske materialer

9 528

9 528

ML10

Luftfartøyer tilhørende utstyr, deler og komponenter

1 095

1 095

ML11

Annet elektronisk utstyr

3 732

3 732

ML13

Ballistisk beskyttelse

9

9

ML21

Programvare

42

42

270 990

Portugal

PT

ML11

Annet elektronisk utstyr

92

92

92

Qatar

QA

ML15

Billed-/videoutstyr

1 456

1 456

1 456

Romania

RO

ML3

Ammunisjon

126

126

126

Saudi Arabia

SA

ML6

Kjøretøy og komponenterer

3 353

3 353

ML11

Annet elektronisk utstyr

388

388

3 741

Singapore

SG

ML3

Ammunisjon

14 656

14 656

ML6

Kjøretøy og komponenterer

2 031

2 031

ML8

Energetiske materialer

252

252

ML11

Annet elektronisk utstyr

116

116

ML15

Billed-/videoutstyr

43

43

17 098

Slovakia

SK

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

1

1

1

Slovenia

SI

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

15

15

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

290

290

ML11

Annet elektronisk utstyr

155

155

460

Spania

ES

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

116

116

ML3

Ammunisjon

423

423

ML6

Kjøretøy og komponenterer

327

327

ML15

Billed-/videoutstyr

436

436

ML17

Diverse utstyr og materiale

6

6

ML21

Programvare

35

35

1 343

Storbritannia

GB

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

3 447

3 447

ML3

Ammunisjon tilhørende deler og komponenter

965

965

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

3 117

3 117

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

4 141

4 141

ML6

Kjøretøy og komponenterer

418

49

467

ML8

Energetiske materialer

2 593

2 593

ML9

Krigsskip, marint utstyr og tilhørende komponenter

650

650

ML10

Luftfartøyer tilhørende utstyr, deler og komponenter

1 173

1 173

ML11

Annet elektronisk utstyr

5 598

5 598

ML15

Billed-/videoutstyr

5 336

5 336

ML21

Programvare

10 515

10 515

38 002

Sveits

CH

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

1 533

1 533

ML3

Ammunisjon

20

20

Sveits

CH

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

16 482

16 482

ML8

Energetiske materialer

2 628

2 628

ML11

Annet elektronisk utstyr

1 605

1 605

ML14

Militært treningsutstyr

440

440

22 708

Sverige

SE

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

2 163

2 163

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

285 210

285 210

ML3

Ammunisjon, tilhørende deler og komponenter

72 639

72 639

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

2 525

2 525

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

145 480

145 480

ML6

Kjøretøy og komponenterer

3 989

8 067

12 056

ML8

Energetiske materialer

9 916

9 916

ML10

Luftfartøyer tilhørende utstyr, deler og komponenter

5 953

5 953

ML11

Annet elektronisk utstyr

72 980

72 980

ML14

Militært treningsutstyr

32 319

32 319

ML16

Halvfabrikatkomponenter til utstyr omfattet av LI

2 424

2 424

ML21

Programvare

35 559

8 195

43 754

687 419

Sør Afrika

ZA

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

1 159

1 159

ML3

Ammunisjon

450

450

1 609

Thailand

TH

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

5 850

5 850

ML3

Ammunisjon

5 200

5 200

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

32

32

11 082

Tsjekkia

CZ

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

70

70

ML3

Ammunisjon

87

87

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

325

325

ML8

Energetiske materialer

1 100

1 100

ML11

Annet elektronisk utstyr

13 423

13 423

ML21

Programvare

480

480

15 485

Tyrkia

TR

ML3

Ammunisjon

2 521

2 521

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

87 278

87 278

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

2 147

2 147

ML8

Energetiske materialer

3 503

3 503

ML11

Annet elektronisk utstyr

612

612

96 061

Tyskland

DE

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

1 370

1 370

ML3

Ammunisjon

2 474

2 474

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

22 408

22 408

Tyskland

DE

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

10 454

5 555

16 009

ML6

Kjøretøy og komponenterer

2 295

2 295

ML8

Energetiske materialer

33 940

33 940

ML11

Annet elektronisk utstyr

54 538

54 538

ML15

Billed-/videoutstyr

77

77

ML21

Programvare

18

18

133 129

Ungarn

HU

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

169

169

ML11

Annet elektronisk utstyr

26 790

26 790

26 959

USA

US

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

339

1 476

1 815

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

36 884

36 884

ML3

Ammunisjon

88 040

88 040

ML4

Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

342 168

342 168

ML5

Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

79 693

48

79 741

ML6

komponenter

24763

24 763

ML8

Energetiske materialer

36 181

36 181

ML10

Luftfartøyer

248 373

248 373

ML11

Annet elektronisk utstyr

4 431

4 431

ML15

Billed-/videoutstyr

882

882

ML21

Programvare

6 400

6 400

869 678

Østerrike

AT

ML1

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

207

207

ML2

Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

441

441

ML8

Energetiske materialer

290

290

ML13

Ballistisk beskyttelse

18

18

956

¹ Til sivil sluttbruk.

9.7 Tjenester for utenlandske oppdragsgivere

Tabell 9.4 viser tjenester knyttet til liste I og som norske bedrifter har utført for utenlandske oppdragsgivere i 2014.

Tabell 9.4 Utførte tjenester knyttet til liste I

Land

Tjenester relatert til forsvarsmateriell 2014

Sum

Australia

ML5, ML21

28 428

Belgia

ML11

2 094

Canada

ML5

8 523

Chile

ML4

2 279

Danmark

ML11

2 529

Finland

ML11, ML14

36 875

Forente Arabiske Emirater

ML15

133

Frankrike

ML11, ML15

2 725

Italia

ML11

605

Japan

ML4

7 465

Luxembourg

ML11

864

Nederland

ML11, ML21

6 382

New Zealand

ML11

220

Polen

ML3, ML,4, ML5, ML11, ML21

14 266

Portugal

ML11

650

Spania

ML4, ML11

16 426

Storbritannia

ML5, ML11, ML15, ML21

6 694

Sveits

ML5

3 493

Sverige

ML5, ML6, ML11, ML21

123 050

Tsjekkia

ML11

945

Tyskland

ML3, ML,4, ML5, ML11, ML21

9 129

Ungarn

ML11

210

USA

ML3, ML4, ML9, ML11, ML15, ML21

178 278

452 263

9.8 Reparasjoner for utenlandske oppdragsgivere

Tabell 9.5 viser reparasjoner knyttet til liste I som norske bedrifter har utført for utenlandske oppdragsgivere i 2014.

Tabell 9.5 Reparasjoner foretatt i Norge for utenlandske oppdragsgivere

Land

Retur etter reparasjon 2014

Sum

Belgia

ML3, ML10, ML11

17

Canada

ML1, ML3

4

Danmark

ML4, ML5, ML11, ML13

200

Finland

ML5, ML11

1 464

Frankrike

ML1, ML4, ML11, ML15

1 010

Italia

ML11, ML15, ML16, ML18

118

Jordan

ML10

5 616

Luxembourg

ML5, ML11

134

Nederland

ML4, ML5, ML11, ML15, ML16

1 475

New Zealand

ML5

30

Polen

ML3, ML4, ML5, ML6, ML11, ML21

650

Slovenia

ML3, ML5

13

Storbritannia

ML4, ML5, ML6, ML11, ML15

3 484

Sveits

ML4, ML5, ML11

1 689

Sverige

ML3, ML4, ML5, ML11

3 754

Tsjekkia

ML5, ML11

71

Tyskland

ML2, ML4, ML5, ML6, ML11, ML15, ML18

1 527

Sør-Korea

ML10

166

USA

ML2, ML3, ML4, ML5,ML6, ML11, ML21

723

22 145

9.9 Utførsel av håndvåpen og deler til slike

Det ble utført 4029 håndvåpen, samt deler og komponenter til håndvåpen, i 2014. Tabell 9.6 viser hvilke land som mottok disse håndvåpnene. Utførselen består i hovedsak av konkurransevåpen, jaktvåpen og historiske våpen. Det produseres ikke militære håndvåpen i Norge.

Tabell 9.6 Oversikt over utførsel av håndvåpen

Land

Antall

Danmark

40

Frankrike

6

Slovakia

4

Sverige

60

Tyskland

7

USA

5

Totalt

122

9.10 Forsvarets utførsler

Oversikten i tabell 9.7 viser forsvarets utførsel av eget materiell.

Materiell som har betydning for personellsikkerhet, eller rikets sikkerhet er i henhold til § 6.1 i Offentlighetslova ikke inkludert i oversikten. Personlig bekledning og utrustning er således heller ikke tatt med i oversikten.

Tabell 9.7 Oversikt over forsvarsmyndighetens utførsel av eget materiell

Materiell som har betydning for personellsikkerhet, eller rikets sikkerhet er i henhold til § 6.1 i Offentleglova ikke inkludert i rapporten. Personlig bekledning og utrustning er således heller ikke tatt inn i denne rapporten.

Mottakerland

Listenr/punkt

Kommentar

Afghanistan

1a, 3a, 6a, 10a, 11a, 11b, 13d, 17j, 17l,

ETTERFORSYNING

Belize

1a, 3a, 11a, 13d, 17a1,

ETTERFORSYNING

Østerrike

1a, 17m,

REPARASJON

Bosnia-Hercegovina

11a,

EGNE

Belgia

9a, 10a,

REPARASJON

Belgia

10a, 11a,

RETUR

Belgia

11a,

ETTERFORSYNING

Canada

3a, 10a,

ETTERFORSYNING

Canada

10a,

REPARASJON

Kypros

9a, 13d, 17j, 17l,

ETTERFORSYNING

Tyskland

6a, 9a, 11a, 17a1,

RETUR

Tyskland

1a, 3a, 6a, 6b1, 10a, 11a,

ETTERFORSYNING

Tyskland

1a, 4a, 5b, 6a, 9a, 10a, 11a, 11b, 17m,

REPARASJON

Danmark

4a, 6a, 10a, 11a, 11b,

REPARASJON

Danmark

10a,

RETUR

Danmark

1a, 3a,

ETTERFORSYNING

Spania

9a,

ETTERFORSYNING

Finland

10a,

RETUR

Finland

1a, 3a, 6a, 11a,

ETTERFORSYNING

Finland

6a, 21b,

REPARASJON

Frankrike

9a, 11a,

REPARASJON

Frankrike

5b, 9a, 10a, 11a,

RETUR

Frankrike

11a,

ETTERFORSYNING

Storbritannia

10a, 11a, 13d,

RETUR

Storbritannia

10a, 10h, 11a,

REPARASJON

Storbritannia

10a, 11a, 11b, 13d, 17j,

ETTERFORSYNING

Israel

1a, 3a, 13d,

ETTERFORSYNING

Island

6a, 10a, 11a, 13d, 17j,

ETTERFORSYNING

Italia

10a, 13d,

ETTERFORSYNING

Italia

9a, 11a, 11b,

REPARASJON

Italia

10a,

RETUR

Litauen

1a, 3a, 11a, 13d, 15b, 17a1,

ETTERFORSYNING

Luxemburg

10a, 11a, 11b,

REPARASJON

Luxemburg

6a,

RETUR

Latvia

1a, 3a, 10h, 11a, 11b, 13d, 17a1,

ETTERFORSYNING

Nederland

10a, 13d,

ETTERFORSYNING

Nederland

10a, 11a,

REPARASJON

Nederland

10a, 11a,

RETUR

Polen

1a, 3a, 17a1,

ETTERFORSYNING

Portugal

1a, 3a, 10a,

REPARASJON

Sverige

3a, 6a, 10a, 11a,

REPARASJON

Sverige

1a, 6a, 11a,

ETTERFORSYNING

Sør-Sudan

17l,

ETTERFORSYNING

U s a

10a, 11a, 11b, 21a,

REPARASJON

U s a

10a, 11a, 15b,

RETUR

U s a

1a, 3a, 4a, 9a, 10a, 11a, 13d, 17l, 21a,

ETTERFORSYNING

Spania

9a,

RETUR

Latvia

1a, 3a, 6a, 6b1, 13d,

ETTERFORSYNING

Curacao

1a, 3a, 11a, 13d, 17a1,

ETTERFORSYNING

Sverige

1a, 6a, 11a,

ETTERFORSYNING

Sør-Sudan

17l,

ETTERFORSYNING

Tsjekkia

11a, 17j,

EGNE

Tyskland

6a, 9a, 11a, 17a1,

RETUR

Tyskland

10a, 11a,

ETTERFORSYNING

Tyskland

1a, 4a, 5b, 6a, 9a, 10a, 11a, 11b, 17m,

REPARASJON

Ungarn

EGNE

USA

10a, 11a, 11b, 21a,

REPARASJON

USA

10a, 11a, 15b,

RETUR

USA

4a, 10a, 11a, 13d, 17l, 21a,

ETTERFORSYNING

Østerrike

ETTERFORSYNING

9.11 Avslag på søknader om eksport av forsvarsmateriell i 2014

I 2014 ble det gitt avslag på 20 søknader og konkrete henvendelser om eksport av forsvarsmateriell og tjenester for militært formål. Avslagene gjaldt Algerie, Armenia, Brasil, Colombia, Egypt, Irak, Israel, Mali, Myanmar, Pakistan, Russland, Sør-Sudan, Taiwan, Tchad, Tunisia og Ukraina. Avslagene ble begrunnet i Stortingets vedtak av 11. mars 1959, samt kriteria 1, 2, 3, 4, 5 og 7 jf. Utenriksdepartementets retningslinjer Kap. 2. Avslagene gjaldt bl.a. eksplosiver, kommunikasjonsutstyr, rifler, sonar, våpenstasjon, ballistisk beskyttelsesutstyr, nattutstyr, og militære kjøretøy.

I 2014 ble det også gitt ett avslag på eksport av flerbruksvare til militær bruk.

Avslag på en søknad om eksportlisens, eller orientering om at lisens ikke kan påregnes innvilget, innebærer ikke et generelt forbud mot eksport av forsvarsmateriell til vedkommende land. Med unntak av gjennomføring av bindende embargovedtak fattet av FNs Sikkerhetsråd eller andre tiltaksregimer som Norge har sluttet seg til, opererer ikke det norske eksportkontrollsystemet med lister over land som enten kan eller ikke kan motta forsvarsmateriell fra Norge. Alle søknader om utførselslisens er gjenstand for individuell behandling.

9.12 Overføring av produksjonsrettigheter og formidling

Tillatelsene til overføring av produksjonsrettigheter blir gitt i forbindelse med norske bedrifters deltakelse i internasjonalt samarbeid om utvikling av forsvarsmateriell.

Verdien av slik utførsel i 2014 beløp seg til nesten 600 000 kroner. Det ble gitt 10 tillatelser til overføring av produksjonsrettigheter og formidling.

9.13 Oversikt over utførsel av sivile varer til militær bruk i mottakerlandet

Tabell 9.8 viser utførsel av flerbruksvarer (liste II) til militær sluttbruk.

Tabell 9.8 Oversikt over flerbruksvarer til militær sluttbruk

Land

Produkt

Verdi

Algerie

Kommunikasjonsutstyr

85 879

Brasil

Undervannsutstyr

20 568

Chile

Undervannsutstyr

835

Colombia

Undervannsutstyr

4 200

Indonesia

Undervannsutstyr

15 115

Italia

Undervannsutstyr

9 633

Oman

Kommunikasjonsutstyr

218

Polen

Undervannsutstyr og kommunikasjonsutstyr

22 505

Saudi Arabia

Kommunikasjonsutstyr

6 612

Storbritannia

Undervannsutstyr

4 250

Sveits

Kommunikasjonsutstyr og sensorer

3 634

Sverige

Kommunikasjonsutstyr

2 271

Tyrkia

Undervannsutstyr

4 057

USA

Undervannsutstyr og kommunikasjonsutstyr

16 543

Total

196 320

9.14 Oversikt over utførsel av beskyttelsesutstyr for bruk i humanitær minerydding

Tabell 9.9 Utstyr for humanitær minerydding

Mottaker

Bruk

Bosnian Police of Brcko District

Vester for mineryddere i Bosnia and Herzegovina

Bosnian State Investigation and Protection Agency

Vester for mineryddere i Bosnia and Herzegovina

DanChurch Aid

Vester for mineryddere i Congo

DanChurch Aid

Vester for mineryddere

DanChurch Aid

Vester for mineryddere

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Tajikistan

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Angola

OSCE

Vester for mineryddere i Tajikistan

IOM

Vester for mineryddere i Syria

Norwegian People’s Aid

Vester for mineryddere i Irak

United Nations Mine Action Service

Vester for mineryddere i Sør Sudan

9.15 Oversikt over bedrifter som har rapportert om eksport i 2014

A-TEC AS

Aerospace Industrial Maintenance

Berget AS

Børselars AS

Chemring Nobel AS

CHS nor AS

Comrod AS

Eidsvoll Electronics AS

Equipnor AS

Forsvarets Logistikk Organisasjon

Galleon Embedded Computing AS

GKN Aerospace Norway

GRS Riflestock AS

Habu Technology AS

Hansen Protection AS

Hausken Lyddemper AS

Honeywell Safety Products

HTS Maskinteknikk AS

IDT AS

Ingeniør Harald Benestad AS

Jakt & Friluft AS

Jotron AS

Keytouch Technology AS

Kitron AS

Kongsberg Defence & Aerospace AS

Kongsberg Maritime AS

Metronor AS

Nammo Bakelittfabrikken AS

Nammo Raufoss AS

Norsk Elektro Optikk AS

Norwegian Special Mission AS

OSI Optoelectronics AS

Otto Olsen AS

Pedersens Vaabenlager AS

Prox Dynamics AS

Rohde & Schwarz Norge AS

Rustfrie Bergh AS

Saab Technologies Norway AS

Schou AS

Seaproof Solutions AS

Sensonor

Steertec Raufoss AS

Tele Globe AS

T&G Elektro AS

Thales Norway AS

Tinex AS

Umoe Mandal AS

Vinghøg AS

Vinghøg/Simrad Optronics Group

Våpensmia AS

Østlandske Lettmetall AS

Tilråding

Utenriksdepartementet

tilrår:

Tilråding fra Utenriksdepartementet 30. oktober 2015 om eksport av forsvarsmateriell fra Norge i 2014, eksportkontroll og internasjonalt ikke-spredningssamarbeid, blir sendt Stortinget.

Vedlegg 1
Vareliste I – Forsvarsrelaterte varer

Varekategoriene i vareliste I er gjengitt nedenfor. Varelisten i sin helhet kan leses på www.eksportkontroll.no

ML1 Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller mindre, våpen med kaliber 12,7 mm og lavere samt tilhørende komponenter

ML2 Glattboret våpen med kaliber 20 mm eller større, våpen med kaliber 12,7 mm og høyere samt tilhørende komponenter

ML3 Ammunisjon

ML4 Bomber, torpedoer, raketter, missiler og eksplosiver samt tilhørende komponenter

ML5 Ildledningsutstyr og tilhørende systemer og komponenter

ML6 Kjøretøyer og komponenter

ML7 Kjemiske og biologiske giftige midler og materialer

ML8 Energetiske materialer

ML9 Krigsskip, marint utstyr og tilhørende komponenter

ML10 Luftfartøyer

ML11 Annet elektronisk utstyr

ML12 Våpensystemer med høy kinetisk energi

ML13 Ballistisk beskyttelse

ML14 Militært treningsutstyr

ML15 Billed-/videoutstyr

ML16 Halvfabrikatkomponenter for utstyr på listen

ML17 Diverse utstyr

ML18 Produksjonsutstyr

ML19 Energivåpen

ML20 Superledende utstyr

ML21 Programvare

ML22 Teknologi

Vedlegg 2
LOV 1987–12–18 nr. 93: Lov om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v.

Lov om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v.

Lovens tittel endret ved lov 22 juni 1990 nr. 35.

§ 1. Kongen kan bestemme at varer og teknologi som kan være av betydning for andre lands utvikling, produksjon eller anvendelse av produkter til militært bruk eller som direkte kan tjene til å utvikle et lands militære evne, samt varer og teknologi som kan benyttes til å utøve terrorhandlinger, jf. straffeloven § 147 a første ledd, ikke må utføres fra norsk tollområde uten særskilt tillatelse. Det kan også settes forbud mot at det uten særskilt tillatelse ytes tjenester som nevnt i første punktum. Det kan settes vilkår for tillatelsene.

Kongen kan likeså sette forbud mot at personer som har bopel eller oppholdssted i Norge og norske selskaper, stiftelser og sammenslutninger uten særskilt tillatelse driver handel med, formidler eller på annen måte bistår ved salg av våpen og militært materiell fra et fremmed land til et annet. Tilsvarende gjelder for strategiske varer og teknologi som er nærmere angitt i forskrift.

Kongen gir nærmere forskrifter til utfylling og gjennomføring av loven.

Endret ved lover 22 juni 1990 nr. 35, 17 juni 2005 nr. 56 (i kraft 1 juli 2005 iflg. res. 17 juni 2005 nr. 632).

§ 2. Enhver plikter å gi departementet den bistand og de opplysninger som kreves for å kontrollere at bestemmelsene i loven eller i forskriftene gitt i medhold av den blir fulgt.

Til dette formål kan departementet foreta inspeksjon og kreve innsyn i registrerte regnskapsopplysninger, regnskapsmateriale, forretningspapirer og andre dokumenter som kan ha betydning. Departementet kan foreta kontrollen selv eller la oppnevnte sakkyndige gjøre det. I forbindelse med kontrollen skal departementet få tilgang til kontor- og bedriftslokaler og nødvendig hjelp og rettledning. Klage etter forvaltningslovens §§ 14 og 15 har ikke oppsettende virkning med mindre underinstansen eller klageinstansen fastsetter det.

Pliktene etter første og annet ledd gjelder uten hinder av lovbestemt taushetsplikt.

Med de unntak som følger av bestemmelsene foran, har enhver taushetsplikt om det de får kunnskap om etter denne lov. Taushetsplikten er likevel ikke til hinder for

at opplysningen brukes for å oppnå det formål de er gitt eller innhentet for, bl.a. kan de brukes i forbindelse med saksforberedelse, avgjørelse, gjennomføring av avgjørelsen, oppfølging og kontroll,

at opplysningene er tilgjengelige for andre tjenestemenn innen organet eller etaten i den utstrekning som trengs for en hensiktsmessig arbeids- og arkivordning, bl.a. til bruk av veiledning i andre saker,

at forvaltningsorganet gir andre forvaltningsorganer opplysninger om et foretaks forbindelse med organet og om avgjørelser som er truffet når det er nødvendig for å fremme avgiverorganets oppgaver etter denne lov,

at forvaltningsorganet anmelder eller gir opplysninger om lovbrudd til påtalemyndigheten eller vedkommende kontrollmyndighet, når det finnes ønskelig av allmenne omsyn eller forfølgning av lovbruddet har naturlig sammenheng med avgiverorganets oppgaver,

at forvaltningsorganet gir et annet forvaltningsorgan opplysninger (samordning) som forutsatt i lov om Oppgaveregisteret.

Departementet kan videre bestemme at offentlige organer som har med skatteligningen og kontrollen med merverdiavgiften å gjøre, skal få adgang til å gjøre seg kjent med de opplysninger som er gitt etter denne lov.

Forvaltningslovens §§ 13 til 13 e gjelder ikke.

Endret ved lover 6 juni 1997 nr. 35 (i kraft 1 nov 1997), 17 juli 1998 nr. 56 (i kraft 1 jan 1999).

§ 3. Departementet kan kreve beslag i regnskapsmateriale m.v. som nevnt i § 2 annet ledd. Er det grunn til å tro at det finnes slikt materiale, og gir forholdene ellers grunn til det, kan departementet kreve ransaking av kontorlokale og alle andre steder som ikke er privat hjem.

Krav om ransaking eller beslag skal rettes til politiet. Om den videre behandling av kravet gjelder reglene i straffeprosessloven så langt de passer. Den kravet rettes mot skal ha partsrettigheter etter straffeprosessloven og i den grad det er nødvendig for virksomheten, tilgang til det beslaglagte. Han blir likevel ikke av den grunn å regne som siktet for en straffbar handling. Straffeprosesslovens § 204 gjelder tilsvarende. Retten avgjør uten hensyn til § 212 første ledd i straffeprosessloven hvilke dokumenter mm. som retten skal se igjennom.

Endret ved lov 17 juli 1998 nr. 56 (i kraft 1 jan 1999).

§ 4. Når departementet krever ransaking eller beslag for å få opplysninger om et forhold som vedkommende er siktet eller tiltalt for, skal kravet behandles i særskilt sak etter reglene i § 3 annet ledd. Det samme gjelder når departementet krever å få se dokumenter mm. som ligger hos retten eller påtalemyndigheten uten at det er avgjort om de kan brukes i straffesaken. Hvis retten godtar kravet fra departementet, kan den sette som vilkår at opplysningene ikke skal benyttes i forbindelse med etterforskningen i straffesaken før det er endelig avgjort om påtalemyndigheten kan benytte dem i denne saken. Får påtalemyndigheten ikke medhold i sitt krav, kan departementet ikke gi opplysningene eller dokumentene videre til påtalemyndigheten med mindre det er lovlig etter de regler som ellers gjelder deres taushetsplikt ved straffbare handlinger.

§ 5. Dersom forholdet ikke rammes av strengere straffebud, straffes med bøter eller med fengsel inntil fem år eller med begge deler den som forsettlig:

utfører eller søker å utføre varer, teknologi eller tjenester i strid med denne lov eller forskrift som er gitt i medhold av den, eller

overtrer eller søker å overtre noe vilkår som er satt i medhold av denne lov, eller

muntlig eller skriftlig gir uriktige opplysninger om forhold som er av betydning for adgangen til å utføre varer, teknologi eller tjenester når det skjer

i erklæring avgitt til bruk for offentlig myndighet eller noen som handler på vegne av offentlig myndighet, i anledning av utførsel eller søknad om tillatelse til utførsel,

i erklæring som skal sette en annen i stand til å gi slik erklæring som er nevnt under punkt a, eller

på annen måte overtrer eller søker å overtre bestemmelser som er gitt i eller i medhold av denne lov.

På samme måte straffes medvirkning til noen overtredelse som nevnt i første ledd.

Uaktsom overtredelse som nevnt i første ledd eller medvirkning til det, straffes med bøter eller fengsel inntil to år.

§ 6. (Opphevet ved lov 20 juli 1991 nr. 66.)

§ 7. Departementet kan pålegge et foretak eller en person som ikke oppfyller sin opplysningsplikt etter § 2 en daglig, løpende mulkt, inntil opplysningsplikten er oppfylt.

Tvangsmulktens størrelse fastsettes under hensyn til hvor viktig det er at pålegget blir gjennomført.

Pålegg om mulkt er tvangsgrunnlag for utlegg.

Kongen gir nærmere forskrifter om fastsettelse, beregning og ettergivelse av tvangsmulkt.

Endret ved lov 26 juni 1992 nr. 86.

§ 8. Loven trer i kraft straks. Forskrifter om kontroll av strategisk eksport gitt i medhold av Mellombels lov av 13. desember 1946 nr. 30 om utførsleforbod gjelder inntil videre.

Loven kommer ikke til anvendelse på tillatelser som er gitt før loven trer i kraft. Tjenesteytinger og meddelelse av teknologi mv. etter lovens ikrafttreden krever likevel tillatelse etter denne lov selv om de knytter seg til tidligere gitte tillatelser.

Vedlegg 3
Forskrift om eksport av forsvarsmateriell, flerbruksvarer, teknologi og tjenester

Dato

FOR-2013–06–19–718

Departement

Utenriksdepartementet

Publisert

I 2013 hefte 9

Ikrafttredelse

19.06.2013

Sist endret

FOR-2014–09–09–1163

Endrer

FOR-1989–01–10–51

Gjelder for

Norge

Hjemmel

LOV-1987–12–18–93-§1, FOR-1987–12–18–967

Kunngjort

25.06.2013 kl. 15.30

Rettet

24.09.2013 (EØS-henvisninger og § 2)

Korttittel

Forskrift om eksport av forsvarsmateriell mv.

Kapitteloversikt:

Kap. 1. Innledende bestemmelser (§§ 1–2)

Kap. 2. Lisens (§§ 3–8)

Kap 3. Eksport av forsvarsrelaterte varer til mottakere i EØS (§§ 9–12)

Kap. 4. Sertifisering av norske foretak som mottakere i EØS (§§ 13–15)

Kap 5. Registrering, rapportering og oppfølgning (§§ 16–21)

Kap 6. Generelle bestemmelser (§§ 22–27)

Kap 7. Sluttbestemmelser (§28)

Vedlegg I Liste I – forsvarsrelaterte varer (2014)

Vedlegg II Liste II – flerbruksvarer (2012)

Hjemmel: Fastsatt av Utenriksdepartementet 19. juni 2013 med hjemmel i lov 18. desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. § 1, jf. delegeringsvedtak 18. desember 1987 nr. 967.EØS-henvisninger: EØS-avtalen vedlegg II kap. XIX nr. 3q (direktiv 2009/43/EF).Endringer: Endret ved forskrifter 30 juni 2014 nr. 898, 9 sep 2014 nr. 1163.Rettelser: 24.09.2013 (EØS-henvisninger og § 2).

Kap. 1. Innledende bestemmelser

§ 1. Hva forskriften omfatter

Forskriften gjelder eksport av nærmere angitte varer, teknologi, herunder immaterielle ytelser, tekniske datapakker eller produksjonsrettigheter for varer, samt visse tjenester.

Særlige bestemmelser gjelder for eksport av angitte ytelser fra en leverandør i en EØS-stat til en mottaker i en annen EØS-stat når det uttrykkelig fremgår av denne forskrift.

§ 2. Definisjoner

(1) Med forsvarsrelaterte varer menes de produkter som til enhver tid er oppført på liste I som utgjør vedlegg I til denne forskrift.

(2) Med flerbruksvarer menes de produkter som til enhver tid er oppført på liste II som utgjør vedlegg II til denne forskrift.

(3) Med eksport menes enhver utførsel fra norsk tollområde av varer, tjenester og teknologi som omfattes av denne forskrift.

(4) Med overføring menes eksport av forsvarsrelaterte varer fra en leverandør eller tollager i en EØS-stat til en mottaker i en annen EØS-stat.

(5) Med leverandør menes enhver juridisk eller fysisk person som er rettslig ansvarlig for eksport av ytelser etter denne forskrift.

(6) Med mottaker menes enhver juridisk eller fysisk person som er rettslig ansvarlig for mottak av ytelser etter denne forskrift.

(7) Med lisens menes tillatelse fra Utenriksdepartementet til å eksportere nærmere angitte ytelser til en juridisk eller fysisk person.

(8) Med overføringslisens menes tillatelse fra nasjonale myndigheter i en EØS-stat, som gir leverandøren rett til å overføre forsvarsrelaterte varer til en mottaker i annen EØS-stat.

(9) Med transitt menes transport av varer over norsk tollområde uten omlasting, når avsender og mottaker befinner seg utenfor norsk tollområde.

Kap. 2. Lisens

§ 3. Lisensplikt

Eksport av visse varer, nærmere angitt teknologi, herunder immaterielle ytelser, tekniske datapakker eller produksjonsrettigheter for varer eller visse tjenester krever lisens fra Utenriksdepartementet om ikke annet følger av denne forskrift. Departementet avgjør i tvilstilfeller om en ytelse er lisenspliktig eller ikke. Lisensplikten gjelder også ved eksport av varer fra tollager.

§ 4. Lisensplikt etter varelister

Eksport av varer og teknologi oppført på liste I og liste II som utgjør vedlegg til denne forskrift, krever lisens fra Utenriksdepartementet. Lisensplikten knyttet til liste I gjelder også for materiell som har vært særlig konstruert eller modifisert for militært formål, uavhengig av nåværende tilstand.

0 Endret ved forskrift 9 sep 2014 nr. 1163.

§ 5. Lisensplikt for tjenester

Tjenester knyttet til varer og teknologi oppført på liste I og II samt tjenester for øvrig som kan tjene til å utvikle et lands militære evne, som ytes i utlandet eller her i landet for bruk i utlandet, krever lisens fra Utenriksdepartementet.

§ 6. Lisensplikt for handel og formidling

Handel, formidling eller annen bistand ved salg av varer og teknologi som omfattes av liste I fra et fremmed land til et annet, krever lisens fra Utenriksdepartementet. Tilsvarende gjelder ved formidling av varer oppført i liste II samt tilhørende teknologi og tjenesteytelse der det er kjent eller grunn til å forstå at varen, teknologien eller tjenesten er eller kan være ment, helt eller delvis, for bruk i forbindelse med utvikling, produksjon, håndtering, drift, vedlikehold, lagring, deteksjon, identifikasjon eller spredning av kjemiske, biologiske eller kjernefysiske våpen eller andre kjernefysiske sprenglegemer, og i forbindelse med utvikling, produksjon, vedlikehold eller lagring av missiler som kan levere slike våpen.

§ 7. Lisensplikt for øvrige varer, teknologi og tjenester

I tillegg til liste I og II er eksport av følgende varer, teknologi og tjenester lisenspliktige:

enhver vare, teknologi og tjenesteytelse der eksportøren er kjent med eller har grunn til å forstå at varen, teknologien eller tjenesten er eller kan være ment, helt eller delvis, for bruk i forbindelse med utvikling, produksjon, håndtering, drift, vedlikehold, lagring, deteksjon, identifikasjon eller spredning av kjemiske, biologiske eller kjernefysiske våpen eller andre kjernefysiske sprengelementer. Tilsvarende regler gjelder for eksport av enhver vare, teknologi eller tjeneste som kan benyttes til utvikling, produksjon, vedlikehold eller lagring av missiler som kan levere slike våpen,

enhver vare, teknologi eller tjeneste til militær bruk til områder som er underlagt våpenembargo vedtatt av FNs sikkerhetsråd med hjemmel i FN-paktens kapittel VII eller andre tiltaksregimer Norge har sluttet seg til,

enhver vare, teknologi og tjeneste til militær bruk til områder hvor det er krig, krig truer eller til land hvor det er borgerkrig.

enhver vare, teknologi og tjeneste som direkte kan tjene til å utvikle en stats militære evne på en måte som ikke er forenlig med vesentlige norske sikkerhets- og forsvarsinteresser.

§ 8. Unntak fra lisensplikt

Lisensplikten i § 3, jf. § 4 – § 7, gjelder ikke for:

varer oppført på Liste II i utenlandsk eie og som returneres til utlandet etter å ha vært midlertidig innført til Norge i forbindelse med utstilling og demonstrasjon,

redningsutstyr og oljevernutstyr som utføres i forbindelse med hjelpeaksjoner,

skytevåpen, våpendeler og ammunisjon som utføres i henhold til våpenloven, jf. forskrift 25. juni 2009 nr. 904 om skytevåpen, våpendeler og ammunisjon, femte del,

varer som utføres til den europeiske romorganisasjonen ESA, eller en representant for denne, og som er strengt nødvendig for organisasjonens offisielle virksomhet. Unntaket gjelder bare for leveranser til ESAs medlemsland,

varer oppført på liste II som utelukkende er i transitt gjennom norsk tollområde, når avsender og mottaker befinner seg utenfor norsk tollområde. Det samme gjelder varer oppført på liste I dersom både avsender og mottaker befinner seg innenfor EØS,

varer, teknologi og tjenester til bruk på norsk kontinentalsokkel,

varer, teknologi og tjenester til bruk om bord på norskeide skip under norsk flagg og norskeide luftfartøyer, i utenriksfart,

eksport fra norsk forsvarsmyndighet, forutsatt at eiendomsretten til varen ikke overføres og varen skal benyttes av norske styrker i utlandet. Unntaket gjelder også for varer som norsk forsvarsmyndighet sender ut for reparasjon, vedlikehold, oppdatering eller lignende, med retur til Norge. I henhold til disse unntaksbestemmelsene skal forsvarsmyndigheten hvert år, innen 15. februar, sende rapport til Utenriksdepartementet om all utførsel som nevnt ovenfor foretatt i løpet av det foregående kalenderår,

forsvarsmateriell som eies av et NATO-lands eller et EØS-stats forsvarsmyndighet, og som returneres til utlandet etter å ha vært midlertidig innført til Norge i forbindelse med øvelse eller trening.

0 Endret ved forskrift 30 juni 2014 nr. 898.

Kap 3. Eksport av forsvarsrelaterte varer til mottakere i EØS

§ 9. Overføringslisens

Overføring av forsvarsrelaterte varer til mottakere i EØS kan kun skje på grunnlag av en generell overføringslisens, en global overføringslisens eller en individuell overføringslisens utferdiget av Utenriksdepartementet. Reglene om overføringslisenser gjelder kun forsvarsrelaterte varer oppført på liste I som utgjør vedlegg til denne forskrift.

§ 10. Generell overføringslisens

Generelle overføringslisenser for forsvarsrelaterte varer kunngjøres av Utenriksdepartementet. Lisensene kan benyttes av leverandører i Norge etter forutgående registrering hos Utenriksdepartementet. Generelle overføringslisenser gjelder bestemte varekategorier, til en kategori eller kategorier av mottakere i EØS og det kan settes særlige vilkår for lisensene.

Generelle overføringslisenser skal kunngjøres dersom:

mottakeren inngår i en EØS-stats væpnede styrker eller en offentlig oppdragsgiver på forsvarsområdet som foretar innkjøp som utelukkende skal brukes av en EØS-stats væpnede styrker,

mottakeren er et foretak som er sertifisert i samsvar med § 13,

overføringen gjøres med sikte på demonstrasjon, evaluering eller utstilling,

overføringen gjøres med sikte på vedlikehold eller reparasjon, dersom mottakeren er den opprinnelige leverandøren av de forsvarsrelaterte varene.

0 Endret ved forskrift 30 juni 2014 nr. 898.

§ 11. Global overføringslisens

Ved overføring av forsvarsrelaterte varer som ikke omfattes av en generell overføringslisens, kan Utenriksdepartementet, etter skriftlig søknad fra leverandør i Norge, utferdige en global overføringslisens. Lisensene gis for en periode på tre år med mulighet for forlengelse. Globale overføringslisenser gjelder bestemte forsvarsrelaterte varer eller kategorier av varer til mottakere eller kategori av mottakere i en eller flere EØS-stater. Det kan settes særlige vilkår for lisensene.

§ 12. Individuell overføringslisens

Ved overføring av forsvarsrelaterte varer som ikke omfattes av en generell overføringslisens og en global overføringslisens ikke kan innvilges, kan Utenriksdepartementet, etter skriftlig søknad fra leverandør i Norge, utferdige en individuell overføringslisens. Lisensen gjelder en spesifisert mengde forsvarsrelaterte varer til en mottaker i en EØS-stat i en eller flere sendinger.

En individuell overføringslisens skal benyttes dersom:

søknaden om overføringslisens er begrenset til en overføring,

det er nødvendig for å beskytte Norges grunnleggende sikkerhetsinteresser, eller av hensyn til den offentlige orden,

det er nødvendig for å overholde Norges internasjonale forpliktelser, eller

det er tungtveiende grunner til å tro at leverandøren ikke vil være i stand til å oppfylle vilkårene for å få en global overføringslisens.

Kap. 4. Sertifisering av norske foretak som mottakere i EØS

§ 13. Sertifisering av foretak i Norge

Utenriksdepartementet kan, etter skriftlig søknad, sertifisere foretak etablert i Norge for mottak av forsvarsrelaterte varer under generelle overføringslisenser kunngjort av andre EØS-stater.

Utenriksdepartementet skal gjennom sertifiseringen vurdere det mottakende foretaks pålitelighet, særlig med hensyn til foretakets evne til å overholde eksportbegrensningene for forsvarsrelaterte produkter mottatt i henhold til en generell overføringslisens fra en annen EØS-stat. Ved vurderingen vil det særlig legges vekt på følgende kriterier:

dokumentert erfaring fra forsvarsvirksomhet, der det særlig tas hensyn til foretakets historikk med hensyn til overholdelse av eksportrestriksjoner, eventuelle rettsavgjørelser i denne forbindelse, eventuelle tillatelser til å produsere eller markedsføre forsvarsrelaterte varer, og hvorvidt foretaket har erfarent lederpersonale,

relevant industriell virksomhet i forbindelse med forsvarsrelaterte varer i EØS, særlig evne til system-/delsystemintegrasjon,

særskilt utpeking av en overordnet leder som skal være personlig ansvarlig for overføringer og eksport,

en skriftlig erklæring fra foretaket, undertegnet av den overordnede lederen nevnt i bokstav c), om at foretaket vil iverksette alle nødvendige tiltak for å overholde og håndheve alle særlige vilkår knyttet til sluttbruk og eksport av hver bestanddel eller hver vare det har mottatt,

en skriftlig erklæring fra foretaket, undertegnet av den overordnede lederen nevnt i bokstav c), om at det med behørig aktsomhet, som svar på anmodninger og forespørsler fra Utenriksdepartementet, vil fremskaffe detaljerte opplysninger om sluttbrukere eller sluttbruk av alle eksporterte varer som er overført eller mottatt i henhold til en overføringslisens fra en annen EØS-stat,

en beskrivelse, kontrasignert av den overordnede lederen nevnt i bokstav c), av det interne programmet for sikring av samsvar med kravene eller av foretakets ledelsessystem for overføring eller eksport. I den nevnte beskrivelsen skal det gis nærmere opplysninger om de organisasjonsmessige, menneskelige og tekniske ressursene ledelsen rår over i forbindelse med overføringer og eksport, ansvarskjeden i foretaket, internkontrollrutiner, holdningsskapende tiltak og opplæring av personalet, fysiske og tekniske sikkerhetsordninger, journalføring og sporbarhet av overføringer og eksport.

§ 14. Utstedelse av sertifikat

Utenriksdepartementet utsteder et sertifikat til godkjente mottakende foretak i Norge. Sertifikatet skal inneholde informasjon om utstedende myndighet, foretakets navn og adresse, gyldighetstid samt en erklæring om at foretaket oppfyller kravene til sertifisering. Sertifikatet kan også inneholde vilkår knyttet til innhenting av informasjon som er nødvendig for kontroll av om kriteriene i § 13, 2. ledd er oppfylt samt suspensjon eller tilbakekalling av sertifikatet.

Sertifikatets gyldighetstid fastsettes av Utenriksdepartementet, men kan ikke overstige fem år.

Sertifiserte foretak i Norge vil bli meldt inn til EUs sentrale register og som publiseres på EU-kommisjonens hjemmeside.

§ 15. Kontroll med sertifiserte foretak

Utenriksdepartementet vil minst hvert tredje år kontrollere at mottakende foretak oppfyller kravene for sertifisering, jf. § 13, 2. ledd, samt eventuelle vilkår fastsatt i sertifikatet, jf. § 14. Dersom det sertifiserte foretaket ikke lenger oppfyller kravene vil Utenriksdepartementet pålegge foretaket å iverksette tiltak for å sikre oppfyllelse av samtlige krav og vilkår. Utenriksdepartementet kan også suspendere eller tilbakekalle sertifiseringen.

Kap 5. Registrering, rapportering og oppfølgning

§ 16. Registrering

Leverandøren skal føre et detaljert og fullstendig register over eksport av forsvarsrelaterte varer oppført på liste I som utgjør vedlegg til denne forskrift. Registeret skal inneholde dokumenter med følgende opplysninger:

en beskrivelse av varen og dens referanse til liste I,

mengde og verdi,

overføringsdatoer,

leverandørens og mottakerens navn og adresse,

dersom det er kjent eller påkrevet etter § 24, sluttbruken og sluttbrukeren av varen,

dokumentasjon på at opplysninger vedrørende eksportbegrensninger er oversendt mottakeren,

tolldeklarasjon med ekspedisjons- og løpenummer.

§ 17. Rapportering

Leverandøren skal rapportere til Utenriksdepartementet kvartalsvis, på fastsatt skjema, om all eksport og overføring av forsvarsrelaterte varer oppført på liste I.

§ 18. Arkivering

Leverandøren skal oppbevare registre og lisenser i minst ti år fra utløpet av det kalenderåret eksporten fant sted. Utenriksdepartementet kan pålegge leverandøren å fremvise denne dokumentasjonen for kontroll.

§ 19. Informasjon om vilkår

Leverandøren skal informere mottakerne om vilkår for lisensen, herunder begrensninger i forbindelse med sluttbruk eller re-eksport.

§ 20. Oppfølging av eksport

Leverandøren skal påse at forsvarsrelaterte varer, flerbruksvarer, teknologi eller tjenester som overføres eller eksporteres, er i samsvar med innvilget lisens, går til fastsatt bestemmelsessted, ikke fraviker godkjent beskrivelse eller kvantum angitt i lisensen, samt at eksporten skjer innen den gyldighetstid og på de særlige vilkår som er fastsatt i lisensen.

§ 21. Kontroll ved eksport

Leverandøren skal ved eksport av lisenspliktige varer og teknologi legge frem gyldig lisens for tollmyndigheten senest ved fremleggelse av tolldeklarasjon.

Kap 6. Generelle bestemmelser

§ 22. Lisenssøknad

Lisenssøknad skal fremmes skriftlig og på fastsatt skjema undertegnet av den som har fullmakt til å handle på leverandørens vegne. For overføringslisenser gjelder også særskilte regler i kap. 3.

Leverandøren skal legge frem alle opplysninger og dokumentasjon som Utenriksdepartementet finner nødvendig for behandling av søknaden.

Ved avtaler om eksport av lisenspliktige varer bør det alltid tas forbehold om at søknad om lisens innvilges.

§ 23. Vilkår for innvilgelse av lisens

Utenriksdepartementet kan sette vilkår i tråd med formålet til lov 18. desember 1987 nr. 93 for innvilgelse av lisens i medhold av denne forskrift.

§ 24. Sluttbrukererklæring

Utenriksdepartementet kan kreve at leverandøren fremlegger en sluttbrukererklæring.

§ 25. Tilbakekalling av lisens

Lisens gitt i medhold av denne forskrift kan tilbakekalles, suspenderes eller begrenses dersom leverandøren misbruker lisensen eller misligholder vilkårene i denne. Det samme gjelder dersom leverandøren handler i strid med bestemmelser gitt i denne forskrift. Lisens kan også tilbakekalles, suspenderes eller begrenses dersom det fremkommer nye opplysninger eller de politiske eller faktiske forhold i mottakerstaten eller området endres, og dette vesentlig endrer grunnlaget for lisensen. For øvrig gjelder de alminnelige regler om omgjøring av enkeltvedtak.

§ 26. Endring, forlengelse og overdragelse av lisens

Leverandøren må søke Utenriksdepartementet om endring eller forlengelse av innvilgede lisenser samt for å overdra slike til andre.

§ 27. Retur av lisens

Lisenser som ikke er benyttet eller ikke kan benyttes som forutsatt, returneres til Utenriksdepartementet med en redegjørelse for årsaken. Det samme gjelder om en innvilget lisens har gått tapt.

Kap 7. Sluttbestemmelser

§ 28. Ikrafttreden

Forskriften trer i kraft straks. Fra samme tidspunkt oppheves forskrift 10. januar 1989 nr. 51 til gjennomføring av utførselsreguleringen for strategiske varer, tjenester og teknologi.

Vedlegg I

Liste I – forsvarsrelaterte varer (2014)

Se her for å lese vedlegg I:

0 Endret ved forskrift 30 juni 2014 nr. 898.

Vedlegg II

Liste II – flerbruksvarer (2012)

Se her for å lese vedlegg II:

Vedlegg 4
Retningslinjer for Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell, samt teknologi og tjenester for militære formål av 28. februar 1992

Sist revidert: 5. november 2014

1.1 Anvendelsesområde

Disse retningslinjene gjelder Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av forsvarsrelaterte varer, materiell som har vært særlig konstruert eller modifisert for militært formål, samt teknologi og tjenester for militære formål, jf. lov av 18.desember 1987 nr. 93 om kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. (eksportkontrolloven)og forskrift av 19. juni 2013 nr 718 om eksport av forsvarsmateriell, flerbruksvarer, teknologi og tjenester (eksportkontrollforskriften). Retningslinjene kan også anvendes ved eksport av flerbruksvarer samt tilhørende teknologi og tjenester til militær sluttbruk. Retningslinjene gjelder ikke for leveranser av ubetydelig omfang og som ikke er for militær bruk eller for politibruk.

1.2 Formål

Formålet med retningslinjene er å utdype prosedyrene for og de kriterier som vektlegges ved Utenriksdepartementets behandling av søknader som beskrevet i punkt 1.1.

1.3 Adgang til fravikelse

Departementet kan fravike retningslinjene i enkeltsaker der særlige hensyn gjør seg gjeldene.

2. Overordnede prinsipper og vurderingskriterier

2.1 Grunnlag for vurderingen

Utgangspunktet for vurderingen av søknader som beskrevet i 1.1 er Regjeringens erklæring av 11. mars 1959 og Stortingets vedtak av samme dato sammenholdt med Stortingets enstemmige presisering i 1997, jf. 2.2. Regjeringen anser Stortingets vedtak som et bindende pålegg, og eksportreguleringen skal sikre at det blir fulgt

EUs felles holdning om våpeneksport (2008/944/CSFP) artikkel 2 og FN-avtalen om handel med konvensjonelle våpen (ATT) av 3. april 2013 artikkel 6 og 7, jf. vedlegg A og B, danner også grunnlag for vurdering av slike søknader.

2.2 Regjeringens erklæring, Stortingets vedtak og Stortingets presisering

Regjeringens erklæring av 1959

Det skal ved avgjørelsen legges vekt på de utenriks- og innenrikspolitiske vurderinger, og hovedsynspunktet bør være at Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig.

Stortingets vedtak av 1959

Stortinget tar til etterretning den erklæring Statsministeren på vegne av Regjeringen har lagt frem. Stortinget vil sterkt understreke at eksport av våpen og ammunisjon fra Norge bare må skje etter en omhyggelig vurdering av de uten- og innenrikspolitiske forhold i vedkommende område. Denne vurdering må etter Stortingets mening være avgjørende for om eksport skal finne sted.

Stortingets presisering av 1997

Utenriksdepartementets vurdering av disse forholdene omfatter en vurdering av en rekke politiske spørsmål, herunder spørsmål knyttet til demokratiske rettigheter og respekt for grunnleggende menneskerettigheter.

2.3 Særlige avslagsgrunnlag

I tillegg til prinsippene som følger av Regjeringens erklæring og Stortingets vedtak, skal søknader som beskrevet i 1.1 avslås med grunnlag i vedlegg A (Kriterium 1–4) og vedlegg B (artikkel 6–7) dersom:

dette er uforenlig med Norges internasjonale forpliktelser (jf K1, og ATT artikkel 6),

det åpenbart er fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til intern undertrykking (jf K2, og ATT artikkel 7),

eksport vil kunne fremprovosere eller forlenge væpnede konflikter eller forverre eksisterende motsetninger eller konflikter i den endelige bestemmelsesstaten (jf K3),

det er åpenbar fare for at den påtenkte mottakeren vil bruke den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, til å angripe en annen stat eller tvinge gjennom territorialkrav med makt (jf K4),

det foreligger kunnskap om at det militære utstyret vil kunne bli brukt til å begå folkemord, forbrytelser mot menneskeheten eller krigsforbrytelser (jf ATT artikkel 6),

det er overveiende sannsynlig at det militære utstyret vil innebære brudd på internasjonale regler om terrorisme og regler om transnasjonal organisert kriminalitet (jf ATT artikkel 7).

2.4 Særlige vurderingskriterier

I tillegg til prinsippene som følger av Regjeringens erklæring og Stortingets vedtak, skal det ved vurdering av søknader som beskrevet i 1.1 med grunnlag i vedlegg A (Kriterium 5–8) og vedlegg B (artikkel 7) særlig tas hensyn til:

den nasjonale sikkerheten i Norge, allierte og vennligsinnede land (jf K5),

kjøperlandets atferd overfor verdenssamfunnet, særlig med hensyn til landets holdning til terrorisme, hvilke allianser det har inngått, og respekten for folkeretten (jf K6),

risiko for at den militære teknologien eller det militære utstyret skal bli ulovlig omsatt i kjøperlandet eller reeksportert på ugunstige vilkår (jf K7),

forenligheten mellom eksporten av militær teknologi og militært utstyr og mottakerlandets økonomiske og tekniske evne, samtidig som det tas hensyn til at det er ønskelig at stater kan dekke sine legitime sikkerhets- og forsvarsbehov med minst mulig innsats av menneskelige og økonomiske ressurser til våpen (jf K8),

risikoen for at våpeneksporten kan bli brukt til å gjennomføre alvorlig kjønnsbasert vold eller vold mot kvinner og barn (jf ATT artikkel 7).

3. Varekategorier og landgrupper

3.1 Varekategorier

Ved behandling av søknader benyttes følgende varekategorier:

Varekategori A:

Kategorien omfatter våpen, ammunisjon og visse typer militært materiell. I tillegg omfattes annet materiell med strategisk kapasitet som vesentlig kan påvirke de militære styrkeforhold ut over nærområdet.

Varekategori B:

Kategorien omfatter øvrige forsvarsrelaterte varer som ikke har egenskaper eller bruksområder som definert for varekategori A.

3.2 Landgrupper

Ved behandling av søknader benyttes følgende landgrupper:

Landgruppe 1 består av de nordiske land og NATOs medlemsland, samt enkelte særskilt nærstående land.

Landgruppe 2 består av andre land enn de som omfattes av gruppe 1 og som er godkjent etter regjeringsbehandling som mottakere av varer i kategori A.

Landgruppe 3 består av land utenfor gruppe 1 og 2 og som Norge ikke selger våpen og ammunisjon som definert som varekategori A til, men som etter vurdering kan motta annet materiell som definert som varekategori B.

Landgruppe 4 er land som Norge ikke selger A- eller B-materiell til fordi de befinner seg i et område hvor det er krig eller krig truer, land hvor det er borgerkrig eller land hvor en omhyggelig vurdering av de uten- og innenrikspolitiske forhold i vedkommende område tilsier at eksport av våpen og militært materiell ikke bør finne sted, eller land som er omfattet av bindende sanksjoner vedtatt av FNs Sikkerhetsråd eller andre tiltaksregimer som Norge har sluttet seg til.

4. Eksport av varer med selvstendig funksjon

4.1 Endelig mottakerland

Ved eksport av varer med selvstendig funksjon skal søknaden alltid vurderes ut fra endelig mottakerland uavhengig av om eksport skjer direkte eller via tredjeland.

4.2 Varekategori A

Ved eksport av varer med selvstendig funksjon i varekategori A legges følgende kriterier til grunn:

Eksport av varer i kategori A kan ikke finne sted til andre sluttbrukere enn statlige myndigheter. Eksport av jakt og konkurransevåpen kan likevel finne sted til myndighetsgodkjente mottakere i mottakerstaten.

Eksport av varer i kategori A vil normalt tillates når kunden er, eller opptrer på vegne av, forsvarsmyndigheter i land i gruppe 1, såfremt dokumentasjon som godtgjør dette foreligger.

Eksport av varer i kategori A til land utenfor gruppe 1 vil kreve regjeringsbehandling. Land som blir godkjent som mottakere av varer i kategori A etter regjeringsbehandling, utgjør gruppe 2. Innvilgelse av lisens i slike tilfeller forutsetter fremlegging av myndighetsbekreftet sluttbrukererklæring med reeksport-klausul, dvs. erklæring som fastslår at reeksport ikke må finne sted uten norske myndigheters godkjennelse.

4.3 Varekategori B

For eksport av varer i kategori B vil det normalt kunne tilstås lisens for land i gruppe 1, 2 og 3 såfremt tilfredsstillende dokumentasjon på sluttbruk og sluttbruker er fremlagt.

4.4 Landgruppe 4

Eksport av kategori A- og kategori B-produkter kan ikke finne sted til land i gruppe 4, med mindre særlige hensyn gjør seg gjeldende.

5. Eksport av materiell opprinnelig konstruert eller modifisert for militært formål

5.1 Materiell uten militær bruksverdi

Ved eksport av materiell opprinnelig konstruert eller modifisert for militært formål, men som vurderes å ikke lenger ha noen militær bruksverdi, kan lisens innvilges til mottakere i landgruppene 1, 2 og 3, såfremt tilfredsstillende dokumentasjon på sluttbruk og sluttbruker er fremlagt.

6. Eksport av deler (delleveranser)

6.1 Definisjon

Med delleveranser menes leveranser av varer som ikke har noen selvstendig funksjon.

6.2 Delleveranse under samarbeidsavtaler

Ved delleveranser under samarbeidsavtaler med bedrifter eller myndigheter i andre land, skal eksportlisens gis når avtalen er godkjent av norske myndigheter. Samarbeidsavtaler med land og bedrifter i landgruppe 1 bør normalt godkjennes, såfremt de norske deler, delsystemer eller komponenter samordnes med deler fra andre leveringskilder, og at det ferdige produkt ikke fremstår som norsk. Det kan i disse tilfellene avstås fra dokumentasjon for sluttbruk av det ferdige produkt.

6.3 Andre delleveranse

Ved delleveranser til prosjekter som ikke er myndighetsgodkjente, og der leveransen er basert på markedstilgjengelig teknologi og kundens produktbeskrivelse, skal lisens i alminnelighet innvilges til de land som ikke tilhører gruppe 4, dersom det ferdige produkt ikke fremstår som norsk. Det kan i disse tilfellene avstås fra dokumentasjon for sluttbruk.

Søknad om eksportlisens for delleveranser av annen type enn nevnt i 6.2 og 6.3 a) skal behandles på samme måte som ved eksport av sluttproduktet.

7. Eksport av teknologi, herunder bl. a. produksjonsrettigheter og tekniske data

7.1 Definisjon

Med teknologi menes her innsikt som er avgjørende for å utvikle, produsere, vedlikeholde eller bruke en vare.

7.2 Produksjonsrettigheter

Søknad om overføring av produksjonsrettigheter skal behandles med sikte på å sikre at overføringen ikke har som formål å omgå norsk eksportregulering.

7.3 Eksport av teknologi under godkjente samarbeidsavtaler

Ved eksport av teknologi som inngår i samarbeidsavtaler med bedrifter eller myndigheter i andre land, skal lisens innvilges såfremt avtalen er godkjent av norske myndigheter.

7.4 Eksport av teknologi utenfor godkjente samarbeidsavtaler

Generelt

Ved behandlingen av søknader om eksport som ikke er ledd i myndighetsgodkjent samarbeid, skal det bringes på det rene hvilken kategori det ferdige produkt vil tilhøre.

Produksjonsrettigheter i varekategori A

Ved eksport av produksjonsrettigheter for en vare i kategori A, kan tillatelse bare gis for overføring til land i gruppene 1 og 2 og etter tilsvarende prinsipper som for øvrig gjelder for eksport av varer under denne kategorien.

Som vilkår for tillatelsen skal den norske selger av produksjonsrettighetene pålegges å innarbeide i forbehold i kontrakten om at eventuell overføring eller reeksport av produksjonsrettigheter til en tredjepart må forelegges norske myndigheter for godkjennelse. Søknad om slik sublisensiering skal behandles på samme måte som overføring av produksjonsrettighetene direkte fra Norge.

Produksjonsrettigheter i varekategori B

For overføring av produksjonsrettigheter til varer i kategori B skal lisens normalt innvilges for land i gruppene 1, 2 og 3. Utenriksdepartementets krav til dokumentasjon og kontraktbetingelser vil i disse tilfeller bero på en konkret vurdering hvor bl. a. produktets egenskaper, produksjonslandets egen eksportpolitikk, den interne situasjonen i landet og risikoen ved eventuell eksport til uønskede mottakere, tas i betraktning.

Annen teknologioverføring

Ved andre typer teknologioverføringer kan det ikke oppstilles detaljerte retningslinjer. Vurderingen av eksportsøknaden vil måtte avhenge av i hvilken grad teknologi-overføringen knytter seg til et produkts militære funksjon. Jo mer dette er tilfelle, dess mer skal vurderingen av en søknad basere seg på retningslinjene for eksport av ferdigproduktet i tilsvarende varekategori.

8. Tjenester

8.1 Generelt

Tjenester kan være knyttet til utvikling, produksjon, vedlikehold og bruk av et produkt, men behøver ikke være knyttet til noe produkt for å måtte ha tillatelse etter forskriftenes §§ 3, 5 og 7. Militær planlegging vil også være omfattet.

8.2 Tjenester tilknyttet forsvarsrelaterte varer

Tjenester som er tilknyttet forsvarsrelaterte varer, og som utgjør en vesentlig forutsetning for varens utvikling, produksjon, vedlikehold eller bruk, følger de samme retningslinjer som ved eksportlisens for selve produktet.

8.3 Andre tjenester

Tjenester som ikke er konkret knyttet til en vare, men som vedrører militær planlegging, bør tillates til land i gruppene 1 og 2 og nektes til land i gruppe 4. Innvilgelse til land i gruppe 3 må vurderes konkret med utgangspunkt i tjenestens antatte militære og mulige politiske virkning.

9. Samarbeids- og utviklingsprosjekter

9.1 Prosjekt godkjent av norske forsvarsmyndigheter

Eksport av varer, tjenester og teknologi til land Norge har samarbeidsavtaler med skal tillates dersom leveransen finner sted under et prosjekt som er godkjent av norske forsvarsmyndigheter med det hovedsiktemål å ivareta samarbeidslandenes egne forsvarsbehov. Dersom det ferdige produkt ikke fremstår som norsk, kan det reeksporteres etter samarbeidslandets eksportkontrollregler.

9.2 Produkt med flernasjonal identitet

Ved samarbeidsprosjekter som er av en slik art at det ferdige produkt fremstår med flernasjonal identitet, kan produksjonslandets eksportkontrollregler legges til grunn ved eksport til tredjeland. I forbindelse med godkjenningen av samarbeidsprosjektet skal eksportvilkårene for det ferdige produkt til tredjeland avtales mellom samarbeidslandenes myndigheter.

10. Prosedyreregler

10.1 Saksbehandlingstid

Søknader som omfattes av retningslinjene, bør være ferdigbehandlet av Utenriksdepartementet senest innen 12 uker når det gjelder kategori A-produkter og senest innen 6 uker for øvrige søknader.

10.2 Foreleggelse for Regjeringen

Dersom søknaden om eksport berører viktige forsvarsspørsmål eller materiellsamarbeid med andre land, eller næringsinteresser, skal forelegges Regjeringen på egnet måte.

10.3 Tekniske sakkyndige

Ved vurdering av tekniske sider og bruksområde for produkt, teknologi, data-pakke eller tjeneste konsulteres om nødvendig Forsvarsdepartementet ved Forsvarets forskningsinstitutt.

Vedlegg A[7]

Kriterium 1

Respekt for medlemsstatenes internasjonale forpliktelser, særlig sanksjoner som er vedtatt av FNs sikkerhetsråd eller av Den europeiske union, avtaler om ikke-spredning og andre emner samt andre internasjonale forpliktelser

Eksportlisens skal ikke utstedes dersom dette er uforenlig med blant annet:

medlemsstatenes internasjonale forpliktelser og deres plikt til å overholde våpenblokadene innført av De forente nasjoner (FN), Den europeiske union (EU) og Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE),

medlemsstatenes forpliktelser etter avtalen om ikke-spredning av kjernefysiske våpen, konvensjonen om biologiske våpen og toksinvåpen og konvensjonen om kjemiske våpen,

medlemsstatenes forpliktelse til å avstå fra å eksportere enhver form for anti-personellminer.

medlemsstatenes forpliktelser innenfor rammen av Australia-gruppen, kontrollregimet for rakettvåpenteknologi, Zangger-komiteen, gruppen av leverandører av kjernefysisk materiale, Wassenaar-samarbeidet og Haag-atferdskodeksen mot spredning av ballistiske raketter (HCOC).

Kriterium 2

Respekt for menneskerettighetene og internasjonal humanitærrett i den endelige bestemmelsesstaten

Medlemsstatene skal vurdere mottakerstatens holdninger til relevante prinsipper som er nedfelt i internasjonale menneskerettsinstrumenter, og skal deretter:

avstå fra å utstede eksportlisens når det åpenbart er fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til intern undertrykking,

i hvert enkelt tilfelle utøve særlig forsiktighet og ta hensyn til hvilken type militær teknologi eller militært utstyr det gjelder, når de utsteder lisens til land der kompetente organer i FN, Europarådet eller EU har konstatert alvorlige brudd på menneskerettighetene.

Teknologi eller utstyr som kan brukes til intern undertrykking, skal i denne forbindelse omfatte blant annet slik teknologi eller slikt utstyr, eller tilsvarende teknologi eller utstyr, som det er godtgjort at den påtenkte sluttbrukeren har anvendt til intern undertrykking, eller teknologi eller utstyr som det er grunn til å tro vil bli anvendt til andre formål eller viderelevert til en annen sluttbruker enn angitt, og bli brukt til intern undertrykking. I tråd med artikkel 1 i denne felles holdning skal det vurderes nøye hvilken type teknologi eller utstyr det dreier seg om, særlig om teknologien eller utstyret er ment for nasjonale sikkerhetsformål. Intern undertrykking omfatter blant annet tortur og annen grusom, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff, summariske eller vilkårlige henrettelser, forsvinninger, vilkårlig frihetsberøvelse og andre alvorlige brudd på menneskerettighetene og de grunnleggende friheter, som angitt i relevante internasjonale menneskerettsinstrumenter, herunder Verdenserklæringen om menneskerettighetene og den internasjonale konvensjon om sivile og politiske rettigheter.

Medlemsstatene skal vurdere mottakerstatens holdninger til relevante prinsipper som er nedfelt i internasjonale humanitærrettsinstrumenter, og skal deretter:

c) avstå fra å utstede eksportlisens når det åpenbart er fare for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt til å begå alvorlige brudd på internasjonal humanitærrett.

Kriterium 3

Den innenrikspolitiske situasjonen i den endelige bestemmelsesstaten som følge av eksisterende motsetninger eller væpnede konflikter

Medlemsstatene skal avstå fra å utstede eksportlisens som vil kunne fremprovosere eller forlenge væpnede konflikter eller forverre eksisterende motsetninger eller konflikter i den endelige bestemmelsesstaten.

Kriterium 4

Bevaring av regional fred, sikkerhet og stabilitet

Medlemsstatene skal avstå fra å utstede eksportlisens når det åpenbart er fare for at den påtenkte mottakeren vil bruke den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, til å angripe en annen stat eller til å tvinge gjennom territorialkrav med makt.

Ved vurderingen av denne risikoen skal medlemsstatene ta hensyn til blant annet følgende:

om det pågår, eller om det er sannsynlig at det kan oppstå, en væpnet konflikt mellom mottakerstaten og et annet land,

om det foreligger territorialkrav mot et naboland som mottakerstaten tidligere har forsøkt eller truet med å tvinge gjennom med makt,

om det er sannsynlig at den militære teknologien eller det militære utstyret vil bli brukt til andre formål enn legitime nasjonale sikkerhets- og forsvarsoppgaver i mottakerstaten,

at det er nødvendig å unngå å påvirke den regionale stabiliteten negativt i vesentlig grad.

Kriterium 5

Den nasjonale sikkerheten i medlemsstatene og i territorier der de eksterne forbindelser er en medlemsstats ansvar, samt den nasjonale sikkerheten i vennligsinnede og allierte land

Medlemsstatene skal ta hensyn til:

hvilken virkning den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan ha på deres egne, på andre medlemsstaters og på vennligsinnede og allierte lands forsvars- og sikkerhetsinteresser, samtidig som de erkjenner at dette forhold ikke må berøre hensynet til kriteriet om respekt for menneskerettighetene eller kriteriet om regional fred, sikkerhet og stabilitet,

risikoen for at den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan bli brukt mot deres egne eller andre medlemsstaters styrker og mot styrkene til vennligsinnede og allierte land.

Kriterium 6

Kjøperlandets atferd overfor verdenssamfunnet, særlig med hensyn til landets holdning til terrorisme, hvilke allianser det har inngått, og respekten for folkeretten

Medlemsstatene skal ta hensyn til blant annet kjøperlandets historikk når det gjelder:

støtte eller oppfordring til terrorisme og internasjonal organisert kriminalitet.

overholdelse av internasjonale forpliktelser, særlig om å avstå fra maktbruk, og av internasjonal humanitærrett.

forpliktelse om ikke-spredning og andre former for rustningskontroll og nedrustning, særlig med hensyn til undertegning, ratifisering og gjennomføring av relevante konvensjoner om rustningskontroll og nedrustning nevnt i kriterium 1 bokstav b).

Kriterium 7

Risiko for at den militære teknologien eller det militære utstyret skal bli ulovlig omsatt i kjøperlandet eller reeksportert på ugunstige vilkår

Ved vurderingen av hvilken virkning den militære teknologien eller det militære utstyret som skal eksporteres, kan ha på mottakerstaten, og av risikoen for at teknologien eller utstyret kan bli viderelevert til en uønsket sluttbruker eller bli anvendt til et uønsket formål, skal det tas hensyn til følgende:

mottakerstatens legitime forsvars- og sikkerhetsinteresser, også i tilknytning til eventuell deltakelse i FNs og andre fredsbevarende operasjoner,

mottakerstatens tekniske evne til å bruke teknologien eller utstyret,

mottakerstatens evne til å gjennomføre effektiv eksportkontroll,

risikoen for at teknologien eller utstyret vil bli reeksportert til uønskede bestemmelsessteder, og mottakerstatens historikk med hensyn til å overholde bestemmelser om reeksport eller innhente samtykke før reeksport som den eksporterende medlemsstaten finner det nødvendig å pålegge,

risikoen for at teknologien eller skal bli videresendt til terrororganisasjoner eller frittstående terrorister,

risikoen for teknologiervervelse gjennom ulovlig kopiering av produkter («reverse engineering») eller utilsiktet teknologioverføring.

Kriterium 8

Forenlighet mellom eksporten av militær teknologi eller militært utstyr og mottakerlandets økonomiske og tekniske evne, samtidig som det tas hensyn til at det er ønskelig at stater kan dekke sine legitime sikkerhets- og forsvarsbehov med minst mulig innsats av menneskelige og økonomiske ressurser til våpen

Medlemsstatene skal på bakgrunn av opplysninger fra relevante kilder, som rapporter fra FNs utviklingsprogram (UNDP), Verdensbanken, Det internasjonale valutafond (IMF) og Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling (OECD), vurdere om den planlagte eksporten i betydelig grad vil hindre en bærekraftig utvikling i mottakerstaten. De skal i denne forbindelse vurdere den forholdsmessige størrelsen på mottakerstatens militære og sosiale utgifter, idet de tar hensyn også til eventuell bilateral bistand eller bistand fra EU.

Vedlegg B – ATT artikkel 6 og artikkel 7

Artikkel 6 omfatter overførsler som er forbudt under avtalen. Dette innbefatter overførsler som medfører brudd på sanksjoner vedtatt av FNs sikkerhetsråd, herunder våpenembargoer, statenes øvrige traktatforpliktelser samt overførsler av våpen som eksportørstaten har kunnskap om at vil kunne bli brukt til å begå folkemord, forbrytelser mot menneskeheten eller krigsforbrytelser. Artikkel 6 innebærer også at våpen, ammunisjon og deler og komponenter som eksporteres, skal tilfredsstille kravene som stilles til krigføringsmidler i den humanitære folkeretten.

Artikkel 7 omhandler betingelser og kriterier for eksport av våpen og varer under avtalen. Kriteriene er knyttet til en forhåndsvurdering av mulige konsekvenser for fred og sikkerhet og risiko for brudd på internasjonale menneskerettigheter, internasjonal humanitærrett, internasjonale regler om terrorisme og regler om transnasjonal organisert kriminalitet. Hvis det er overveiende sannsynlig at slike negative konsekvenser kan inntreffe, skal eksporttillatelse ikke gis. Eksportørstaten skal i sin forhåndsvurdering også ta hensyn til risikoen for at våpeneksporten kan bli brukt til å gjennomføre alvorlig kjønnsbasert vold eller vold mot kvinner og barn.

Fotnoter

1)

SIPRI: Stockholm International Peace Research Institute.

2)

Forsvarsmateriell som beskrevet på Utenriksdepartementets Liste I.

3)

Sivile produkter som har viktige militære anvendelsesområder. Beskrevet på Utenriksdepartementets Liste II.

4)

Intra Community Trade Directive.

5)

I tillegg til vedtak om sanksjoner vedtatt av FNs Sikkerhetsråd, vedtok OSSE i 1992 vedtak om våpenembargo i tilknytning til konflikten om Nagorno Karabakh. Som medlem av OSSE følger Norge dette vedtaket.

6)

Tallene er fremstilt i tusen kroner.

7)

Tatt inn ved endring av retningslinjene 20.mai 2009