Prop. 108 S

(2013–2014)
Proposisjon til Stortinget (forslag til stortingsvedtak)

Reindriftsavtalen 2014/2015, og endringer i statsbudsjettet 2014 m.m.

Tilråding fra Landbruks- og matdepartementet 23. mai 2014, godkjent i statsråd samme dag. (Regjeringen Solberg)

Dokumentet på regjeringen.no

1 Reindriftsavtalen 2014/2015

1.1 Innledning

Regjeringen legger med dette fram en proposisjon om Reindriftsavtalen 2014/2015, og med forslag om endrede bevilgninger over statsbudsjettet 2014 m.m. Stortinget godkjente 1. juni 1993 Hovedavtale for reindriften (St.prp. nr. 66 (1992–93), og ga Landbruks- og matdepartementet (LMD) fullmakt til å forhandle med Norske Reindriftsamers Landsforbund (NRL) om ettårige avtaler for reindriftsnæringen.

Forhandlinger om Reindriftsavtalen 2014/2015 ble innledet den 6. januar 2014. Partene kom i avsluttende forhandlingsmøte den 18. februar 2014 til enighet om ny avtale. Avtalen gjelder for perioden 1. juli 2014–30. juni 2015.

Rammen for Reindriftsavtalen 2014/2015 er på 111,5 mill. kroner. Dette er en økning på 2,0 mill. kroner sammenlignet med inneværende avtale etter vedtatt budsjett for 2014.

Avtalebestemmelsene som gjelder bevilgninger over statsbudsjettet følger kalenderåret. Dette innebærer at årets forhandlinger om avtalens økonomiske ramme og fordeling gjelder budsjettåret 2015. Bevilgningen innarbeides i statsbudsjettet på ordinær måte gjennom Prop. 1 S. (2014–2015) for Landbruks- og matdepartementet. Imidlertid fremmes proposisjonen om reindriftsavtalen som tidligere for behandling i vårsesjonen. Det forutsettes at Stortinget i sin behandling av proposisjonen gir Landbruks- og matdepartementet fullmakt til å iverksette tiltak i henhold til den inngåtte reindriftsavtalen, og som er knyttet til bevilgninger i 2015.

1.2 Sametingets innspill

I forbindelse med de årlige reindriftsavtaleforhandlingene har Sametinget observatørstatus, og følger de løpende forhandlingene. Dette innebærer også at Sametingets representant følger de interne forhandlingsmøtene på Statens side. Videre gis Sametinget i henhold til § 4 i Hovedavtalen for reindriften anledning til å uttale seg om reindriftsavtalen før Stortinget behandler den årlige stortingsproposisjonen om reindriftsavtalen.

Sametinget behandler spørsmål knyttet til reindriftsavtaleforhandlingene under ett av sine plenumsmøter på høsten. Før Staten legger frem sitt tilbud, avholdes det et møte mellom politisk ledelse i LMD og Sametinget. Under dette møtet utdyper Sametinget sitt innspill. I forkant av forhandlingene gjennomfører også Sametinget et møte med NRL. Videre kan Sametingsrådet avgi en uttalelse om den fremforhandlede avtalen under rådsmøte i mai/juni.

Sametinget behandlet og avga sitt innspill til forhandlingene om Reindriftsavtalen 2014/2015 i desember 2013, og møte mellom Sametinget og LMD ble avholdt 12. desember 2014.

Sametinget fremmet i sitt innspill til Reindriftsavtalen for 2014/2015 forslag som berørte følgende områder:

Bærekraftig reindrift

Sikring av reindriftens arealer

Økonomisk utvikling i reindriftsnæringen

Sikring av reindriften som familiebasert og kulturbærende næring

Rovvilt

Reintallstilpasningen i Finnmark.

1.3 Forhandlingene 2014

Forhandlingene om reindriftsavtalen er gjennomført i tråd med regjeringsplattformen og samarbeidsavtalen med Venstre og Kristelig folkeparti. Videre er forhandlingene basert på Stortingets behandling av de siste års reindriftsavtaler og budsjettproposisjoner, samt den situasjonen man står overfor i næringen.

Forhandlingene om Reindriftsavtalen 2014/2015 startet 6. januar 2014 i Tromsø ved at NRL overleverte sitt krav til Staten. Kravet hadde en økonomisk ramme på 122,2 mill. kroner, en økning på 12,7 mill. kroner i forhold til gjeldende avtale på 109,5 mill. kroner.

I sitt krav krevde NRL at forhandlingsresultatet skulle medføre følgende:

Bedre sikring av reindriftens arealer

Økning av inntektene til reindriftsnæringen

Sikre stabile og forutsigbare markedsordninger

Bedre rammevilkårene for reinbeitedistriktene.

NRL krevde en økning av bevilgningene til Reindriftens utviklingsfond (RUF) med 4,0 mill. kroner, for de direkte tilskuddene med 8,3 mill. kroner, samt en økning av organisasjonstilskuddet til NRL med 0,4 mill. kroner.

Økningen på RUF var knyttet til en styrking av bl.a. reindriftens infrastruktur, rekruttering og tiltak for økt omsetning og slakting. Videre krevde NRL 8,0 mill. kroner til videreføring av Reinprogrammet, 2,0 mill. kroner til stiftelsen Protect Sapmi og en egen bevilgning på 3,0 mill. kroner til grensegjerdet mellom distrikt 9 og distrikt 13. Bortsett fra enkelte justeringer, ble det foreslått en videreføring av de øvrige ordningene under RUF.

For de direkte og kostnadssenkende tilskuddene ble det bl.a. krevd etablering av en egen tilskuddsordning i Vest-Finnmark reinbeiteområde som erstatning for dagens produksjonspremie og kalveslaktetilskuddet. Med enkelte justeringer ble det foreslått en videreføring av de direkte- og kostnadssenkende tilskuddene.

I tillegg ble det fremmet krav på utsiden av forhandlingene knyttet til bl.a endring av reindriftsloven, arealforvaltning, rovviltforvaltning, avgifter i reindriften, tollfritak for reinfôr, samt bevilgning av midler til de distriktene som er utelukket fra vinterbeiter i Sverige på bakgrunn av at ny Norsk-svensk reinbeitekonvensjon ennå ikke er iverksatt.

Staten la fram sitt tilbud den 28. januar 2014. Tilbudet hadde en økonomisk ramme for Reindriftsavtalen 2014/2015 på 109,5 mill. kroner. Dette var tilsvarende ramme som inneværende avtale etter vedtatt budsjett for 2014.

Staten påpekte i sitt tilbud at reindriftspolitikken bør føres videre basert på Stortingets forutsetninger og den situasjonen man står overfor i næringen. Videre at det er en politisk målsetting å arbeide for å utvikle reindriftsnæringen som en rasjonell markedsorientert næring som er bærekraftig i et langsiktig perspektiv. I den forbindelse la tilbudet opp til å tilrettelegge for de utøverne som har reindrift som hovedvirksomhet.

Staten la i sitt tilbud til grunn at reindriftsavtalens hovedmål er at den skal bidra og stimulere til økt slakting og omsetning av reinkjøtt. I den forbindelse ble det vist til at det er av betydning at kommende reindriftsavtale tar høyde for en økning i slakteuttaket i forbindelse med siidaenes oppfølging av godkjente bruksregler, samt at nødvendig infrastruktur for å ta ut slaktedyr prioriteres.

I tilbudet ble det orientert om at finansiering av tiltak for distrikt som er forhindret fra å bruke vinterbeiter i Sverige på grunn av at Norsk-svensk reinbeitekonvensjon ikke er på plass, vil som tidligere år bli løst på utsiden av reindriftsavtalen. I den forbindelse ble det vist til at det vil bli fremmet forslag for Stortinget om en omdisponering på 1,9 mill kroner fra kapittel 1147 post 71 til kapittel 1151 post 51 i 2014.

Staten viste til at regnskapstallene for 2013 viser et mindreforbruk på kapittel 1151 post 51 på om lag 7,2 mill. kroner. Under forutsetning om at dette mindreforbruket blir godkjent overført til 2014, samt at mindreforbruket blir godkjent overført fra post 75 til post 51, foreslo Staten at mindreforbruket blir benyttet til tiltak som stimulerer til økt slakting og omsetning av reinkjøtt.

Staten orienterte også om reindriftsfradraget i sitt tilbud. Reindriftsfradraget ble innført i 2003, og gir mulighet til fradrag i allminnelig inntekt for skatteytere med positiv næringsinntekt fra reindriften. Hensikten med innføringen er å legge til rette for økt produksjon og verdiskaping i næringen. Siden 2009 har reindriftsfradraget fulgt økningen av jordbruksfradraget. Staten påpekte i tilbudet at den økonomiske rammen som ble lagt fram må sees i sammenheng med reindriftsfradraget.

Statens tilbud tydeliggjorde en prioritering av de produksjonsrettede tilskuddene. For å legge til rette for den nødvendige prioriteringen, samt følge opp Regjeringens målsetting om forenklinger, la tilbudet opp til å avvikle enkelte tilskuddsordninger.

I tilbudet ble det også orientert om at LMD og Helse- og omsorgsdepartementet har arbeidet for å legge til rette for et unntak fra EUs hygiene- og kontrollregelverk for slakting av mindre mengder rein uten kjøttkontroll, for omsetning direkte til forbruker. Videre at et slikt unntak nå er akseptert på EØS-nivå, og at det derfor våren 2014 vil bli gjennomført en offentlig høring av et forslag som legger opp til unntak av et mindre antall rein per siidaandel per reindriftsår.

Etter at krav og tilbud var framlagt, ble det gjennomført tre forhandlingsrunder.

Forhandlingene ble sluttført den 18. februar 2014. Avtalen innebærer økonomiske tiltak i reindriftsnæringen på i alt 111,5 mill. kroner. Dette er en økning på 2,0 mill kroner i forhold til gjeldende avtale.

Reindriftsavtalen 2014/2015 sitt hovedmål er å bidra til å utvikle reindriftsnæringen som en rasjonell markedsorientert næring som er bærekraftig i et langsiktig perspektiv. Reindriftsavtalen 2014/2015 sammenfaller med det siste året av den treårsperioden som Reindriftsstyret har satt for gjennomføring av reintallsreduksjonen. I den forbindelse har det vært viktig å opprettholde hovedlinjene i dagens tilskuddsystem hvor de direkte tilskuddene er knyttet til verdien av det som produseres. Dette vil etter partene sine vurderinger bidra til å skape stabilitet og forutsigbarhet om ordningene over reindriftsavtalen. Samtidig innebærer Reindriftsavtalen 2014/2015 en forenkling av gjeldende regelverk og ordninger. I dette ligger det bl.a. at enkelte ordninger avvikles og tidligere gitte øremerkinger oppheves. Konkret avvikles tilskudd til gjeterhytter, driftstilskudd til siidaandeler, tilskudd til Sametingets tilskuddsordning for næringsutvikling og særskilt driftstilskudd til kvinner. Videre innføres krav til avgiftspliktig næringsinntekt fra salg av kjøtt fra rein i eget merke på minimum 50.000 kroner, eksklusiv merverdiavgift, for samtlige siidaandeler i samtlige reinbeiteområder. I tillegg slås Reinprogrammet og Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat sammen fra 1.1 2015.

Tilpassing av reintallet krever økt uttak av slakterein. Med dette som utgangspunkt, har avtalepartene sett det som viktig at Reindriftsavtalen 2014/2015 særlig prioriterer tiltak som bidrar til økt slakting og omsetning av reinkjøtt. I dette arbeidet er det av sentral betydning at virkemidlene over reindriftsavtalen samordnes slik at man på en mest mulig effektiv måte når de fastsatte mål.

Infrastrukturen i reindriften styrkes, og reineierne stimuleres til økt slakteuttak gjennom en ekstraordinær økning av de produksjonsrettede tilskuddene. Samtidig videreføres tilretteleggelsen for arbeidet i Markedsutvalget for reinsdyrkjøtt.

Som et tiltak og viktig verktøy i arbeidet med å sikre reindriftens arealer, igangsettes et pilotprosjekt i den hensikt å etablere digetale kartverktøy som synliggjør og gir en samlet oversikt over gjennomførte utbyggingstiltak innenfor det enkelte reinbeitedistrikt.

Utover de nevnte endringene, legger Reindriftsavtalen 2014/2015 opp til en rekke utredninger. Ordningen med Pramming av rein skal utredes. Videre skal det foretas en gjennomgang av reindriftsavtalens ordninger i forhold til tamreinlagenes organisasjon og utfordringer. Avtalepartene ser behovet for å styrke innehaveren av siidaandelen sin stilling, og derigjennom legge til rette for de reindriftsutøverne som har reindrift som hovedvirksomhet. I den forbindelse er avtalepartene enige om at det skal gjennomføres en vurdering av effektene ved innføring av avkorting i de direkte kostnadssenkende tilskuddene hvor reintallet til siidaandelsinnehaveren og hans/hennes ektefelle og familie i rett opp- eller nedstigende linje, samt søsken til leder av siidaandel er under 85 pst. av det totale reintallet i siidaen i vårflokk. Vurderingen omfatter også de administrative konsekvensene ved denne ordningen. I tillegg legges det opp til en gjennomgang av radioaktivitetstiltakene i reindriften, samt effektene av forlengelsen av kalveslaktetilskuddsordningen de siste årene.

Samlet sett gir den fremforhandlede avtalen grunnlag for økt inntjening gjennom økt slakteuttak og verdiskaping hos den enkelte reindriftsutøver. Samtidig underbygger den fremforhandlede avtalen den dreining man har hatt i reindriftsavtalens virkemidler de senere årene, med vektlegging av næringsretting og tilrettelegging for de reindriftsutøverne som har reindrift som hovedvirksomhet. Den helhetstenking som ligger bak den fremforhandlede avtalen gir grunnlag for en positiv utvikling og økt inntjening hos den enkelte reineier.

I tillegg til selve avtalen, vises det i sluttprotokollen til at det er bevilget 2,5 mill. kroner over kapittel 1147 til finansiering av kostnader vedrørende radioaktivitet i reinkjøtt i 2014. Det er enighet om at regelverket for radioaktivitetstiltak i slaktesesongen 2014/2015 fastsettes etter de samme prosedyrer som forskriftene etter reindriftsavtalen.

Som vedlegg til proposisjonen følger Reindriftsavtalen for 2014/2015, sluttprotokollen til avtalen og en oversikt over fordelingen av avtalemidlene.

2 Politiske føringer

2.1 Grunnlaget for forhandlingene

Reindriftsavtaleforhandlingene gjennomføres etter de bestemmelser som er gitt i Hovedavtalen for reindriften. Hovedavtalen ble inngått mellom Staten ved Landbruksdepartementet og NRL den 26. februar 1993. I henhold til avtalens § 2 skal Landbruks- og matdepartementet (LMD) og NRL føre forhandlinger om en løpende reindriftsavtale med tiltak som tar sikte på en utvikling av reindriftsnæringen i samsvar med de til enhver tid vedtatte mål og retningslinjer for reindriftspolitikken. Tiltakene skal omfatte økonomiske virkemidler. Partene skal også kunne kreve forhandlinger om faglige, sosiale, organisasjonsmessige og andre spørsmål av betydning for en utvikling av næringen mot de mål som er fastsatt for reindriftspolitikken.

I tilfelle brudd i forhandlingene, fremmer Staten, ved LMD, på eget grunnlag overfor Stortinget forslag om de tiltak og økonomiske rammer som skal gjelde for kommende avtaleperiode.

2.2 Mål for reindriftspolitikken

Det er en politisk målsetting å utvikle reindriftsnæringen som en rasjonell markedsorientert næring som er bærekraftig i et langsiktig perspektiv. I den forbindelse ønsker regjeringen å legge mer tilrette for de utøverne som har reindrift som hovedvirksomhet.

I Regjeringsplattformen vises det til at reindriften er en viktig næring i deler av landet. Den sikrer matproduksjon og utgjør livsgrunnlaget for mange mennesker. Videre at næringen er en forutsetning for samisk kultur og samfunnsliv. Følgende tiltak er konkretisert i regjeringsplattformen:

Legge frem en stortingsmelding om bærekraft i reindriften.

Endre reindriftsloven slik at økologisk bærekraft prioriteres.

Sikre rammevilkår som gjør at næringen på sikt blir mindre avhengig av overføringer.

Likebehandle bønder og reineiere når det gjelder avgifter på driftsmidler.

Gjennomføre forenklinger i landbruksbyråkratiet.

Det vises også til samarbeidsavtalen mellom regjeringspartiene, Venstre og Kristelig folkeparti hvor det bl.a. fremgår at avtaleinstituttet i landbruket opprettholdes. Videre at det skal legges vekt på forutsigbarhet og reformer som kan gi økt lønnsomhet.

2.3 Reindriftsavtalen som reindriftspolitisk virkemiddel

Reindriftsavtalen er, ved siden av reindriftsloven, det viktigste redskapet for å følge opp målene og retningslinjene i reindriftspolitikken. I forhandlingene om reindriftsavtalen drøftes de sentrale økonomiske spørsmål som knytter seg til utviklingen i næringen. Her fastsettes retningslinjene for bruken av de økonomiske virkemidlene – blant annet ut fra reindriftslovens intensjon og bestemmelser, og ut fra de behov og utfordringer næringen til enhver tid står overfor.

Fra og med reindriftsavtalen 2003/04 er tilskuddsordningene lagt vesentlig om i forhold til tidligere. Tilskuddene til siidaandeler og tamreinlag er endret fra ordninger som i stor grad har vært faste beløp per siidaandel, til ordninger som premierer produksjon og verdiskaping. Dette innebærer at mens ordningene tidligere var knyttet opp mot et minstekrav til produksjon (kg), er dagens ordninger knyttet til verdien av det som produseres (kr). Videre er tiltak som skal legge til rette for økt slakting og omsetning av reinkjøtt prioritert.

Tilskuddsordningene til reindriftsnæringen har hatt en annen utvikling i forhold til det øvrige landbruket hvor man de siste år, både nasjonalt og internasjonalt, har redusert de produksjonsavhengige tilskuddene til fordel for mer produksjonsnøytrale ordninger. Noe av bakgrunnen for dette er at man ønsker å stimulere til økt slakteuttak og produksjon per dyr.

Dagens tilskuddsystem har hatt en positiv effekt på slakteuttaket og verdiskapingen i reindriften, samlet sett bidratt til å øke forutsigbarheten i næringen, samt bidratt til en forenkling i forvaltningen av de ulike tilskuddsordningene.

De siste reindriftsavtalene har lagt større vekt på næringsretting for de reindriftsutøverne som har reindrift som hovedvirksomhet. De produksjonsrettede tilskuddene har blitt prioritert på bekostning av tilskudd som ikke direkte stimulerer til økt slakting og omsetning. Også over RUF er tiltak som legger til rette for økt slakting og omsetning blitt prioritert.

Gjennom reintallsprosessen har det blitt mulig å knytte sammen virkemidlene over reindriftsavtalen og reindriftsloven. Konkret har dette medført at de som ikke har fulgt opp vedtak om øvre reintall, har fått betydelige avkortinger.

2.4 Satsingsområder for Reindriftsavtalen 2014/2015

Det er en politisk målsetting at Reindriftsavtalen 2014/2015 skal bidra til å utvikle reindriftsnæringen som en rasjonell markedsorientert næring som er bærekraftig i et langsiktig perspektiv. I den forbindelse prioriteres ordninger som direkte tilrettelegger og bygger opp om de utøverne som har reindrift som hovedvirksomhet.

Reindriftsavtalen 2014/2015 sammenfaller med det siste året av den treårsperioden som Reindriftsstyret har satt for gjennomføring av reintallsreduksjonen. Med dette som utgangspunkt er det en målsetting at avtalen stimulerer flest mulig til å følge opp gitte reduksjonskrav. Ved at hovedlinjene i dagens tilskuddsystem, hvor de direkte tilskuddene er knyttet til verdien av det som produseres opprettholdes, vil dette også bidra til å skape stabilitet og forutsigbarhet om ordningene over reindriftsavtalen.

Det er slaktet betydelig mindre rein de tre siste årene sammenlignet med tidligere år. I 2012 var det slaktet 69.000 rein, og i 2013 viser foreløpige tall et slakteuttak på om lag 70.000 rein. Til sammenligning var slakteuttaket i toppåret 2010 på 80.200 rein på listeførte slakterier. Et uttak på 70.000 rein er ikke tilstrekkelig for å få reintallet redusert til fastsatt nivå i Finnmark. Markedet for reinkjøtt er svært bra. Det gode markedet har ikke reineierne i enkelte områder benyttet seg av. Reinkjøttbedriftene har god avsetning, og lagrene er tilnærmet tomme.

På bakgrunn av de nevnte forhold, er det en klar målsetting med Reindriftsavtalen 2014/2015 at den skal bidra og stimulere til økt slakting og omsetning av reinkjøtt. De produksjonsrettede tilskuddene er særlig prioritert. Det forventes at den ekstraordinære økningen av kalveslaktetilskuddet vil bidra til økt kalveslakt, herunder økt uttak av kalver med lave vekter.

For å nå de reindriftspolitiske målene, er det avgjørende viktig at reindriftsloven og reindriftsavtalen utfyller hverandre og trekker i samme retning. De godkjente bruksreglene vil utgjøre fundamentet i ressursforvaltningen framover, og er en forutsetning for at en rekke av reindriftslovens bestemmelser kommer til anvendelse. I dette ligger det at siidaandeler som ikke reduserer dyretallet i henhold til gitte reduksjonsvedtak, ikke vil være tilskuddsberettiget.

For å sikre at dagens økonomiske ordninger virker i samme retning, har Klima- og miljøministeren og Landbruks- og matministeren avklart at dersom reindriftsutøverne ikke følger opp i tråd med reindriftslovens regler om øvre reintall, legges det opp til en avkorting i utbetalingene av rovvilterstatningene. Klima- og miljøministeren og Landbruks- og matministeren vil i felles brev til de aktuelle fylkesmennene orientere nærmere om regelverket og om reindriftsmyndighetenes ansvar for å vurdere vilkårene for avkorting etter reindriftslovgivningen.

I henhold til Sundvolden-erklæringen er det en målsetting å redusere byråkratiet og å gjennomføre forenklinger i virkemiddelbruken. Dette er fulgt opp gjennom Reindriftsavtalen 2014/2015 ved at enkelte ordninger avvikles og enkelte tidligere øremerkinger oppheves. Samtidig etableres ingen nye ordninger.

3 Nærmere om den økonomiske utviklingen i næringen

3.1 Totalregnskapet for reindriften

Økonomisk utvalg for reindriften er oppnevnt av Landbruks- og matdepartementet, og har til oppgave hvert år å legge fram et totalregnskap for næringen. Regnskapet utgjør det økonomiske grunnlagsmaterialet for reindriftsforhandlingene. Regnskapet gir en oversikt over verdiene som er skapt i næringen samlet sett ved utnyttelse av produksjonsfaktorene arbeid og kapital, og viser samlede inntekter, kostnader og resultat for hele reindriftsnæringen i Norge. Regnskapet for 2012 med budsjett for 2013 ble lagt fram i desember 2013.

Totalregnskapet viser en nedgang i resultatmålene fra 2011 til 2012. Vederlag for arbeid og kapital har en nedgang fra 136,0 mill. kroner i 2011 til 90,0 mill. kroner i 2012 (-46,0 mill. kroner). Målt per årsverk har vederlag for arbeid og egenkapital en nedgang fra 126.560 kroner i 2011 til 85.700 kroner i 2012, og målt per siidaandel har vederlag for arbeid og egenkapital en nedgang fra 221.203 kroner i 2011 til 141.957 kroner i 2012.

Sum produksjonsbaserte inntekter reduseres fra 142,7 mill. kroner i 2011 til 122,8 mill. kroner i 2012 (-19,9 mill. kroner), hovedsakelig som følge av en reduksjon i kjøttinntektene på 7,7 mill. kroner grunnet reduksjon i slakteuttaket og i produsentprisen, samt en reduksjon i livdyrverdien. Posten «andre produksjonsbaserte inntekter» er tilnærmet uendret fra 2011. Videre har posten binæringsinntekter en liten økning.

Sum statstilskudd reduseres fra 76,9 mill. kroner i 2011 til 65,4 mill. kroner i 2012 (-11,4 mill. kroner).

Erstatningene for tap av rein ble redusert fra 76,1 mill. kroner i 2011 til 72,7 mill. kroner i 2012 (-3,4 mill. kroner), og erstatningene for arealinngrep hadde en reduksjon fra 3,8 mill. kroner i 2011 til 3,3 mill. kroner i 2012 (-0,5 mill. kroner).

Totalt sett gir dette en reduksjon i de samlede inntektene på 299,4 mill. kroner i 2011 til 264,3 mill. kroner i 2012 (-35,2 mill. kroner).

Siidaandelenes kostnader økes fra 163,4 mill. kroner i 2011 til 174,3 mill. kroner i 2012 (10,8 mill. kroner). Felleskostnadene har også en økning fra 23,8 mill. kroner til 27,2 mill. kroner i 2012 (3,4 mill. kroner). Tamreinlagenes kostnader økes fra 8,9 mill. kroner i 2011 til 9,2 mill. kroner i 2012 (0,3 mill. kroner). I sum gir dette en økning i de totale kostnadene fra 163,4 mill. kroner i 2011 til 174,3 mill. kroner i 2012 (10,8 mill. kroner).

Foruten en reduksjon i kostnadene fra 2010 til 2011 har kostnadene fra og med 2006 hatt en markant økning. De største utgiftene går til kjøretøy og maskiner (20 pst.), avskrivninger (18 pst.) samt utstyr (12 pst.). Postene varekjøp og utstyr er poster som særlig har en økende tendens. Bakgrunnsmaterialet viser at disse to postene har en økning på henholdsvis 160 pst. og 214 pst. fra 2003 til og med 2012.

Renter på lånt kapital reduseres fra 9,7 mill. kroner i 2011 til 9,5 mill. kroner i 2012 (0,2 mill. kroner).

Foreløpige tall viser en mer positiv utvikling i 2013. Hovedårsaken til dette er en økning i slakteuttaket og en økning i prisen, samt en økning i statstilskuddene.

Tabell 3.1 Sammendrag av reindriftens totalregnskap i perioden 2009–2012, samt budsjett 2013 (1.000 kroner)

Budsjett¹

Regnskapsposter

2009

2010

2011

2012

2013

Produksjonsbaserte inntekter:

182 536

174 259

142 660

122 825

159 104

Kjøtt og biprodukter

146 833

141 201

117 554

109 838

135 493

Endring i reinhjordverdien

8 078

3 696

-3 905

-16 039

-5 416

Binæringsinntekter

5 800

6 077

3 582

3 659

3 659

Andre²

21 826

23 284

25 429

25 367

25 367

Statstilskudd:

84 973

87 198

76 878

65 438

71 652

Ordinære tilskudd

53 143

57 824

53 367

42 643

48 091

Andre tilskudd

19 186

15 391

12 078

13 758

13 580

Ekstraordinære tilskudd

0

0

463

579

516

Tilskudd til binæringer

3 091

4 082

1 664

2 668

2 719

Verdiskapningsprogram

2 222

2 830

1 949

873

468

Tiltak mot radioaktivitet

935

837

1 532

835

898

Konflikt.demp. tiltak rovvilt

6 396

6 233

5 825

4082

5 380

Erstatninger:

67 685

72 155

79 904

76 000

76 019

Tap av rein

63 460

66 082

76 098

72 672

71 617

Arealinngrep

4 225

6 073

3 806

3 328

4 402

Sum inntekter:

335 194

333 611

299 443

264 262

306 775

Kostnader:

Siidaandelens kostnader

128 124

139 307

130 724

137 905

143 873

Felleskostnader

21 471

25 601

23 799

27 170

27 691

Kostnader i tamreinlag

9 610

7 799

8 893

9 178

9 354

Sum kostnader:

159 205

172 707

163 416

174 253

180 917

Vederlag for arbeid og kapital

175 989

160 905

136 027

90 009

125 858

Renter på lånt kapital

6 573

8 354

9 720

9 520

9 492

Vederlag for arbeid og egenkapital

Totalt (1.000 kr)

169 416

152 551

126 307

80 489

116 366

Per årsverk(kr)

169 077

152 857

126 560

85 700

121 883

Per siidaandel (kr)

295 149

266 232

221 203

141 957

202 121

Sum årsverk

1 002

998

998

939

955

Antall siidaandeler³

574

573

571

567

576

¹ Det presenteres her et budsjett for 2013 i stedet for foreløpig regnskap. Dette har sin årsak i at regnskapstallene ennå ikke foreligger.

² Posten omfatter arbeidsinntekter, leieinntekter og andre driftsrelaterte inntekter.

³ Antall årsverk for tamreinlagene (38) er lagt til antall siidaandeler i samisk reindrift.

3.2 Totalregnskapet for 2012 etter reinbeiteområde

Tabell 3.2 viser totalregnskapet for 2012 fordelt etter reinbeiteområder. Det går frem av tabellen at det er klare forskjeller i resultatene mellom områdene. Vederlag for arbeid og egenkapital utgjør for Nord-Trøndelag som ligger høyest, 327.621 kroner per årsverk. For Vest-Finnmark, som ligger lavest, utgjør det 23.856 kroner per årsverk. Det er i regnskapet foretatt oppsplitting av Øst-Finnmark og Vest-Finnmark i soner, se tabell 3.3. Her viser tilsvarende beregning at Karasjok Øst ligger lavest med -47.435 kroner per årsverk, mens Polmak/Varanger ligger høyest med 170.320 kroner per årsverk.

Endringer i reinhjordverdien fremkommer i hovedsak som følge av endringer i reintall og flokksammensetning. Tabell 3.2 viser at disse endringene har stor betydning for resultatmålene i de fleste reinbeiteområdene. I tillegg til at endringer i reinhjordverdien har innvirkning på resultatmålene i de fleste reinbeiteområdene innenfor samme år, har de også avgjørende betydning for endringer i resultatmålene innenfor et område mellom år.

Tabell 3.2 Totalregnskap for 2012 fordelt etter reinbeiteområder (1.000 kr)

Reinbeiteområde

Øst- Finnm.

Vest-Finnm

Troms

Nordland

Nord-Tr.lag

Sør-Tr./ Hedm.

Prod.baserte innt.

34 995

29 077

9 093

8 732

12 053

13 629

Kjøtt og biprod.

39 956

26 965

5 437

5 494

5 985

11 492

Endr. i reinhjordverdi

-14 792

-2 180

464

-1 232

1 449

-485

Binæringsinntekter

966

1 555

220

273

331

314

Andre prod.bas.innt.

8 864

2 737

2 973

4 196

4 289

2 308

Statstilskudd:

18 489

20 582

5 328

7 236

4 581

5 967

Ordinære tilskudd

12 766

12 765

2 423

2 671

3 350

5 848

Andre tilskudd

3 954

6 390

1 753

1 524

136

0

Ekstraord. tilskudd

425

0

0

0

81

0

Tilskudd til binæringer

956

743

943

0

26

0

Verdiskapingsprogr.

0

264

0

585

0

24

Tiltak mot radioakt.

0

0

0

122

337

14

Konfl.demp.rovvilt

388

420

210

2 333

651

80

Erstatninger:

21 359

13 604

10 388

14 852

11 543

3 482

Tap av rein

20 879

13 200

10 292

13 836

10 672

3 021

Arealinngrep

480

403

97

1 016

872

461

Sum inntekter

74 843

63 263

24 810

30 819

28 176

23 077

Kostnader:

Siidaandelenes kostn.

49 598

44 583

8 963

16 318

8 543

9 901

Felleskostnader

7 993

5 867

5 304

3 638

2 528

1 841

Kostn. i tamreinlag

0

0

0

0

0

0

Sum kostnader

59 590

50 450

14 267

19 956

11 071

11 742

Vederlag for arbeid og kapital

17 253

12 813

10 543

10 864

17 106

11 336

Renter på lånt kapital

2 881

3 851

573

775

548

848

Vederlag for arbeid og egenkapital

Totalt (1.000 kr)

14 372

8 962

9 971

10 089

16 558

10 487

Per årsverk (kr)

50 254

23 856

137 906

146 215

327 621

219 925

Per siidaandel (kr)¹

86 581

43 296

207 723

258 692

424 555

349 574

Sum årsverk

286

376

72

69

51

48

Antall siidaandeler

166

207

48

39

39

30

1 Gjennomsnittstall beregnet ut fra totalt antall siidaandeler, dvs siidaandeler med rein, innenfor hvert reinbeiteområde. Dette innebærer at også siidaandeler med lav eller ingen rein inngår i beregningen.

Endringene fra 2011 til 2012 i totalregnskapets hovedposter gir følgende forklaring til endringene i resultatmålene i de ulike reinbeiteområdene:

Øst-Finnmark: Resultatmålene har en stor nedgang. De produksjonsbaserte inntektene, tilskuddsdelen og erstatningene er alle redusert, mens kostnadene er økende. Antall siidaandeler er gått ned fra 168 til 166.

Vest-Finnmark: Resultatmålene har en nedgang. Her er samme situasjon som i Øst-Finnmark; samtlige inntekter reduseres mens kostnadene er økende. I Vest-Finnmark er det tilskuddsdelen som representerer den største reduksjonen sammenlignet med 2011. Dette sammen med en stor negativ endring i den samlede livdyrverdien medfører en betydelig nedgang i resultatmålene. Antall siidaandeler reduseres fra 208 til 207.

Troms: Resultatmålene reduseres. De produksjonsbaserte inntektene har en økning fra fjoråret. Det samme har skjedd med tilskuddene, men kombinert med reduksjon i livdyrverdien samt økte kostnader medfører dette et redusert vederlag. Antall siidaandeler har økt fra 44 til 48.

Nordland: Resultatmålene for området har en nedgang. De produksjonsbaserte inntektene samt erstatningene øker noe i forhold til 2011, mens statstilskudd og livdyrverdien reduseres. Sammen med økte kostnader resulterer dette i redusert vederlag. Antall siidaandeler er redusert fra 44 til 39.

Nord-Trøndelag: Resultatmålene har en liten nedgang. Dette kommer som et resultat av nedgang i kjøttinntekter og statstilskudd. Erstatningene og lidyrverdien har økt i forhold til 2011. Samtidig har Nord-Trøndelag, som et av to områder, klart å redusere sine kostnader. Av alle områdene som har nedgang i vederlag for arbeid og egenkapital, er det Nord-Trøndelag som kommer best ut med minst reduksjon. Antall siidaandeler er uendret.

Sør-Trøndelag/Hedmark: Resultatmålene for området reduseres. Sør-Trøndelag/Hedmark er det andre av to områder som har en nedgang i sine kostnader. Sammenholdt med nedgang i samtlige av de andre inntektspostene, bortsett fra erstatningene som har en liten økning, kommer imidlertid også dette området ut med et redusert vederlag for arbeid og egenkapital. Antall siidaandeler er uendret.

Tamreinlag: Resultatmålene hos tamreinlagene øker. Dette kommer stort sett som en følge av en positiv endring i den samlede livdyrverdien, i tillegg til en liten økning i de produksjonsbaserte inntektene. Erstatningene og statstilskuddene reduseres, og i tillegg har tamreinlagene økt sine kostnader sammenlignet med 2011. Antall årsverk i tamreinlagene er uendret. Tabell 3.3 viser at det er store forskjeller mellom sonene i Finnmark, både innenfor områdene og mellom områdene.

Tabell 3.3 Totalregnskap for 2012 fordelt på soner i Finnmark (1.000 kr)

Reinbeite område

Polmak/Varanger

Karasjok øst

Karasjok vest

Kautok øst.

Kautok midt.

Kautok. vest

Produksjonsbaserte inntekter:

20 913

4 898

9 183

6 623

14 244

8 286

Kjøtt og biprodukter

20 931

10 110

8 915

8 326

10 147

8 569

Endring i reinhjordverdien

-5 677

-9 110

-6

-2 603

1 613

1 190

Binæringsinntekter

143

740

84

209

719

627

Andre

5 516

3 158

190

691

1 765

280

Statstilskudd:

5 562

3 789

9 139

6 113

10 353

4 117

Ordinære tilskudd

5 188

2 968

4 610

3 202

6 877

2 686

Andre tilskudd

90

566

3 298

2 841

2 285

1 264

Ekstraordinære tilskudd

0

0

425

0

0

0

Tilskudd til binæringer

239

167

550

30

641

72

Verdiskapningsprogram

0

0

0

0

228

36

Tiltak mot radioaktivitet

0

0

0

0

0

0

Konfl.demp. tiltak rovvilt

45

88

255

40

322

58

Erstatninger:

6 219

7 711

7 429

3 658

5 509

4 436

Tap av rein

6 064

7 386

7 429

3 658

5 509

4 436

Arealinngrep

155

325

0

0

289

114

Sum inntekter

32 694

16 399

25 750

16 394

30 106

16 839

Kostnader:

Siidaandelenes kostnader

18 009

17 900

13 689

15 058

17 030

12 494

Felleskostnader

5 596

1 984

412

539

1 866

3 462

Kostnader i tamreinlag

0

0

0

0

0

0

Sum kostnader

23 605

19 884

14 101

15 597

18 896

15 956

Vederlag for arbeid og kapital

9 089

-3 485

11 650

797

11 210

883

Renter på lånt kapital

788

1 143

949

1 248

1 781

821

Vederlag for arbeid og egenkapital

Totalt (1.000 kr)

8 301

-4 629

10 701

-451

9428

62

Per årsverk(kr)

170 320

-47 435

76 609

-4 344

50 857

714

Per siidaandel (kr)

188 652

-87 335

155 080

-7 521

101 381

1 143

Sum årsverk

49

98

140

104

185

86

Antall siidaandeler

44

53

69

60

93

54

3.3 Siidaandelenes økonomi

Gjennomsnittlige nøkkeltall per siidaandel og per rein i de ulike reinbeiteområdene er presentert i tabell 3.4. Tabellen viser at det er store variasjoner mellom områdene. Eksempelvis varierer kjøttinntektene per siidaandel mellom 113.269 kroner i Troms og 475.714 kroner i Polmak/Varanger. Gjennomsnittlige kjøttinntekter per rein varierer mellom 253 kroner per rein i Vest-Finnmark og 841 kroner per rein i Sør-Trøndelag/Hedmark. Det er også betydelige variasjoner i gjennomsnittlig statstilskudd mellom reinbeiteområdene. Reinbeiteområdene der flest siidaandeler og distrikter oppfyller kravene i reindriftsavtalens ordninger, får uttelling i form av høyere utbetaling. Dersom inntektsoverføringene relateres til reintall, er overføringene i 2012 størst i Nordland med 488 kroner per rein og lavest i Vest-Finnmark med 193 kroner. For 2012 er inntektsoverføringene per siidaandel høyest i Sør-Trøndelag/Hedmark med 198.895 kroner og lavest i Vest-Finnmark med 99.432 kroner.

De totale kostnadene per siidaandel varierer også betydelig mellom områdene. Tilsvarende varierer de totale kostnader per rein. Nordland og Troms har det høyeste kostnadsnivået sett i forhold til reintallet med hhv 1345 og 1113 kroner per rein, mens Vest-Finnmark og Karasjok har de laveste kostnadene per rein med hhv 474 og 591 kroner per rein. Variasjonen i kostnadene per rein har sammenheng med driftsstrukturen og størrelsen på driftsgruppene i de ulike områder.

Tabell 3.4 Gjennomsnittelige nøkkeltall per siidaandel og per rein for reinbeiteområdene i 2012 (kr)

Polmak/ Varanger

Karasjok

Vest-Finnm

Troms

Nordl.

Nord-Tr.lag

Sør-Tr.lag/ Hedmark

Kjøttinntekter pr siidaandel

475714

155937

130265

113269

140870

153451

383070

Kjøttinntekter pr rein

769

331

253

424

370

430

841

Statstilskudd pr siidaandel

126405

105964

99432

111009

185532

117450

198895

Statstilskudd pr rein

204

225

193

416

488

329

437

Erstatninger pr siidaandel

141347

124098

65718

216424

380822

295982

116056

Erstatninger pr rein

228

263

128

810

1001

829

255

Totale inntekter pr siidaandel

743051

345484

305618

516877

790243

722473

769245

Totale inntekter pr rein

1201

733

594

1935

2078

2023

1689

Totale kostnader pr siida

536484

278565

243720

297225

511685

283862

391391

Totale kostnader pr rein

867

591

474

1113

1345

795

859

Vederlag arbeid og egenskap pr siidaandel

188652

49768

43296

207723

258692

424555

349574

Vederlag arbeid og egenskap pr rein

305

106

84

778

680

1189

768

Reintall pr siidaandel

619

471

514

267

380

357

455

Inntekter utenfor reindriften pr siidaandel

266022

220352

258190

217792

244837

239872

260700

Tabell 3.4 viser til dels store forskjeller i lønnsomhet mellom områdene. Den store variasjonen skyldes forskjeller både når det gjelder reintall per siidaandel og inntjening per rein, hvorav sistnevnte ser ut til å ha størst betydning for resultatet. Dette innebærer at en forbedring av siidaandelene økonomi først og fremst betinger økt inntjening per rein, men også økt reintall per siidaandel.

Mange reindriftsfamilier henter betydelige deler av sin inntekt utenfor reindriftsnæringen. Det er i all hovedsak kvinner som står for denne inntekten. Gjennomsnittlig sum lønn m.v. per siidaandel varierer fra 217.792 kroner i Troms til 266.022 kroner i Polmak/Varanger.

Tabell 3.5 Vederlag for arbeid og egenkapital per siidaandel i perioden 2009–2012 (kr)

Reinbeiteområde

2009

2010

2011

2012

Polmak/Varanger

395 150

577 306

349 057

188 652

Karasjok øst

232 921

105 784

74 137

-87 335

Karasjok vest

217 244

203 148

135 066

155 080

Øst-Finnmark

266 611

270 780

171 023

86 581

Kautokeino øst

180 262

149 988

168 299

-7 521

Kautokeino midt

189 273

173 160

114 808

101 381

Kautokeino vest

303 603

207 756

141 912

1 143

Vest-Finnmark

215 734

174 769

137 710

43 296

Troms

168 442

140 531

261 013

207 723

Nordland

363 601

400 362

331 551

258 692

Nord-Trøndelag

551 852

462 147

472 671

424 555

Sør-Tr/Hedmark

549 423

561 943

421 171

349 574

Sum samisk reindrift

280 044

247 789

212 025

124 231

Tamreinlag¹

292 749

334 815

214 301

264 479

Totalt

282 694

267 166

226 765

141 957

¹ Vederlag for arbeid og egenkapital per årsverk for tamreinlagene

Tabell 3.5 viser at vederlag for arbeid og egenkapital er på sitt laveste i 2012 sett perioden under ett. Fra 2009 er det en reduksjon på 149.636 kroner til 2012. Dette tilsvarer en reduksjon om lag 51 pst.

Den største nedgangen de senere årene har Polmak/Varanger, som har redusert sitt vederlag fra 577.306 kroner i 2010 til 188.652 kroner i 2012. På tross av dette er fortsatt Polmak/Varanger den sonen i Finnmark som har det beste økonomiske resultatet. I Øst- og Vest-Finnmark har det vært en markant nedgang gjennom hele sammenligningsperioden. Samtidig viser tabellen at Troms er det eneste området som i 2012 har høyere resultatmål enn ved starten av sammenligningsperioden.

3.4 Mulighet til økt inntjening ved økt slakteuttak

Dagens reindrift baseres i stor grad på kjøttproduksjon. Dette er den viktigste inntektskilden i næringen. For å sikre god lønnsomhet i driften, er det derfor viktig å ha en høyest mulig kjøttproduksjon. I mange distrikt har utøverne gjort tilpasninger i driften nettopp for å høyne kjøttproduksjonen til et nivå som maksimerer inntekter. I andre distrikt er situasjonen en annen, særlig er lav produksjon og lave inntekter en utfordring for distrikter i fellesbeiteområdene i Finnmark. Likeledes i enkelte distrikt i de kystnære områdene sør for Finnmark.

De siste ti års forskning på variasjon i produksjon og tap i reindriften i Norge viser at flere reinbeiteområder har et stort potensial for å øke produksjonen. Norsk institutt for naturforskning (NINA) har gjennomført studier i Finnmark i perioden 2000–2012, og i resten av landet i perioden 2008–2012. Resultatene[1] viser at reindriften i enkelte områder kan doble produksjonen gjennom enkle tilpasninger i driften. De viktigste tilpasningene vil være et høyt slakteuttak av kalv og en lavere reintetthet (reintall). Årsaken til at dette er den beste tilpasningen, er en sterk negativ sammenheng mellom stor tetthet av dyr og lav kroppsvekt hos rein. Kroppsvekten er helt avgjørende for kalveproduksjon og overlevelse av dyr. Tilpasningen må være et tilstrekkelig høyt slakteuttak, og en stabil reintetthet som gir kroppsvekter slik at kalveproduksjonen og overlevelse maksimeres. Hovedutfordringen for distrikt med lav produksjon er å finne riktig «nivå» for slakteuttak, kroppsvekter og reintetthet slik at inntektene maksimeres.

Statens reindriftsforvaltning igangsatte høsten 2013 et forprosjekt for å se hvilke muligheter for økt produksjon og lønnsomhet som finnes i fellesbeiteområdene i Finnmark. Prosjektet er gjennomført av NINA og Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning (NILF). NINA har beregnet produksjon i flokkene, og NILF har beregnet lønnsomhet. Utgangspunktet har vært en drift basert på kalveslakt. Resultatene[2] fra dette forsprosjektet viser at vestre-, midtre- og østre sone i Kautokeino og vestre sone i Karasjok har et betydelig potensial til økt produksjon og lønnsomhet. De fant videre at et slakteuttak på 66–72 pst. av merkede kalver vil maksimere kjøttproduksjon og inntekt. Videre fant de at selv om tetthet av rein halveres i disse områdene, vil kjøttproduksjon og inntekter øke sammenlignet med i dag. De fant også at kroppsvekten til reinen er den største prisdriveren, selv om de største slakteriene hadde noe variasjon i sin prispolitikk.

Departementet mener at reindriften med dette har fått et godt utgangspunkt for å finne riktig «nivå» for slakteuttak, kroppsvekt og reintetthet slik at produksjon og inntekter kan økes. Det gjelder særlig i de nevnte områdene i Finnmark. Samtidig har NINA i tidligere studier funnet at også enkelte distrikt i områdene sør for Finnmark vil kunne øke produksjonen ved å øke slakteuttaket. Selv om ikke reintetthetene der er like høye som i deler av Finnmark i dag, viser studiene at kalveproduksjon og overlevelse økes ved et stabilt lavere reintall. Det er derfor viktig at reindriften følger opp dette med riktige tilpasninger i driften. Det påpekes at innretningen av virkemidlene i reindriftsavtalen i all hovedsak er orientert mot en slik tilpasning. Hensikten er å støtte opp om de utøverne som har reindrift som sin hovedvirksomhet.

4 Sentrale politikkområder

4.1 Innledning

Reindriften er en urfolksnæring som er unik i både nasjonal og internasjonal sammenheng. Reindriften er en av få næringer i Norge med helårs beitedrift. Reinens diett, som hovedsakelig består av viltvoksende planter, gjør at reinkjøtt er et smakfullt og eksklusivt bidrag til matmangfoldet i Norge. Totalt foregår det reindrift i nærmere 140 av landets kommuner, og på et areal som brutto utgjør om lag 40 pst. av landarealet i Norge eller ca. 140.000 km². Fra og med Finnmark til og med Sør-Trøndelag utgjør bruttoandelen rundt 80 pst. av landarealet. Ikke alt av dette arealet er tilgjengelig som reinbeite. Vann, impediment, dyrket mark og bebygde områder kommer til fradrag.

Hovedtyngden av reindriften, om lag 70 pst., finner sted i Finnmark. Reintallet i Norge er i dag ca. 250 000 dyr i vårflokk, det vil si før kalving om våren. Kjøttproduksjonen er på om lag 2000 tonn per år.

Reindriftens utfordringer er mange og sammensatte. I deler av Finnmark foreligger det fortsatt utfordringer i forholdet mellom beitetrykk og beitegrunnlag. I forvaltningen av reindriften er det viktig å være bevisst på at utfordringene er ulike mellom reinbeiteområdene, og at det også innad i det enkelte område i vesentlig grad kan variere. I de øvrige reinbeiteområdene er utfordringene særlig knyttet til tap av rein grunnet rovvilt og andre tapsårsaker, samt en sikring av arealene for å opprettholde dagens tradisjonelle drift. I samtlige områder er det en utfordring å få til økt verdiskaping i reindriften.

Å få tilpasset et beitetrykk til beitegrunnlaget er den mest krevende utfordringen reindriften står overfor. Etter departementets vurdering ligger det nå imidlertid bedre til rette for å lykkes med reintallstilpasningen enn tidligere. Gjennom reindriftsloven av 2007 et det etablert en rekke virkemidler for å redusere reintallet til bærekraftig nivå. Videre gir reindriftsloven mulighet til i sterkere grad enn tidligere å knytte sammen de lovbaserte virkemidlene og virkemidlene over reindriftsavtalen.

Myndighetene er nå inne i sluttfasen av de prosesser som loven foreskriver for fastsetting og reduksjon av reintallet. I denne sluttfasen er det viktig at man fra myndighetenes side holder fast ved det opplegg som er valgt, slik at man får gjennomført reintallsprosessen. Først når man har gjennomført de prosesser som loven foreskriver, har man et fullgodt grunnlag for å vurdere effekten av de lovbaserte virkemidlene.

Reindriften er i en unik situasjon hvor potensialet for etterspørsel er langt større enn potensialet for produksjon. I dette ligger det store muligheter for økt verdiskaping. For Regjeringen er det sentralt at reindriften får utnyttet det potensialet som ligger i næringen. For å få dette til, vil det være av avgjørende betydning at det legges til rette for en bærekraftig reindrift som gjennom en tilpasset bruk av naturressursene gir muligheter for god næringsdrift for den enkelte, et godt omdømme og derigjennom livskraftige reindriftssamiske samfunn.

4.2 Tilpassing av reintallet til beiteressursen

4.2.1 Gjennomgang av reintallsprosessen

Reindriftsloven av 2007 skal gi grunnlag for en hensiktsmessig indre organisering og forvaltning av reindriften. Videre skal reindriftsnæringen etter loven, gjennom internt selvstyre, selv spille en aktiv rolle og ha ansvaret for at reindriften er bærekraftig. Et sentralt verktøy i denne forbindelse er bruksreglene. De første årene etter at loven ble iverksatt, var myndighetenes arbeid preget av bistand og tett oppfølging av næringens arbeid med å utarbeide bruksregler.

Ved utgangen av 2011 hadde samtlige av sommer- og helårsbeitedistriktene fått godkjent sine bruksregler. Dette gjaldt både områdestyrenes godkjenning av beitebruksreglene og Reindriftsstyrets stadfesting og fastsetting av den enkelte siidas reintall.

Det har vært en omfattende prosess knyttet til arbeidet med å få godkjente bruksregler og få reintall på plass. Dette har bl.a. gitt seg utslag i at det i noen distrikter har vært behov for nærmere oppfølging med sikte på å forbedre og utfylle de innsendte bruksreglene. Videre har det vært en utfordrende prosess for myndighetene med å få godkjent høyeste reintall for enkelte distrikt i Finnmark. Dette skyldes hovedsakelig manglende dokumentasjon og sannsynliggjøring av at distriktenes fastsatte reintall er økologisk bærekraftig.

På bakgrunn av de store utfordringene man har i deler av Finnmark når det gjelder forholdet mellom reintall og beiteforhold, foretok Landbruks- og matdepartementet en gjennomgang av Reindriftsstyrets vedtak i desember 2010 om høyeste reintall for ni distrikter i Finnmark; to for Øst-Finnmark og syv for Vest-Finnmark reinbeiteområde. Departementet kom frem til at det for syv av disse distriktene ikke var sannsynliggjort at det foreslåtte reintallet var økologisk bærekraftig, og opphevet derfor Reindriftsstyrets vedtak for høyeste reintall for disse distriktene. Det ble fra departementets side sterkt understreket overfor Statens reindriftsforvaltning (SRF) at fastsatte kriterier og normer for økologisk bærekraft skulle benyttes i forbindelse med myndighetenes godkjenning av distriktenes reintallsvedtak. Kriteriene og normene er tidligere utarbeidet i et nært samarbeid mellom myndigheter, reindriftsnæringen og forskningsmiljøer. Reindriftsstyret satte på denne bakgrunn i gang en ny og grundig prosess med sikte på å få fastsatt nye reintall for disse distriktene. Nye reintall forelå i løpet av sommeren 2011.

I løpet av 2011 kom det inn 9 klager på bruksreglene, og 24 klager på øvre reintall. Klagene på øvre reintall ble behandlet av departementet i løpet av høsten 2011 og vinteren 2012.

Reduksjon av reintall som overstiger det fastsatte skal i henhold til reindriftsloven § 60 tredje ledd skje ved at siidaen selv utarbeider reduksjonsplan. Reindriftsloven legger således primært opp til at næringen selv gis anledning til å fordele reduksjonen internt i siida/distrikt. Det er en sentral del av den økte medbestemmelsesretten næringen er gitt gjennom reindriftsloven av 2007. Dersom siidaen ikke utarbeider reduksjonsplan eller ikke klarer å gjennomføre planen, skal hver siidaandel redusere det overskytende reintallet forholdsmessig innen en fastsatt frist, jf. reindriftsloven § 60 tredje ledd. Reindriftsstyret har ansvar for at en slik reduksjon gjennomføres.

I oppfølgingen av distrikt og siida som har et for høyt reintall i forhold til det som er vedtatt, har Reindriftsstyret brukt godkjent reintall pr. 31. mars 2012 som utgangspunkt for reduksjonen. Reintallet består av det antall rein som næringsutøverne selv har meldt inn på dette tidspunktet i melding om reindrift, og som er godkjent av reindriftsagronomen.

Sommeren 2012 sendte Reindriftstyret ut forhåndsvarsel om at Reindriftstyret ville fatte vedtak om frist for utarbeidelse av reduksjonsplan etter reindriftsloven. Påfølgende høst ble det fastsatt frister for utarbeidelse av reduksjonsplaner. Samtidig ble det stilt krav om at alle siidaandeler skulle underskrive reduksjonsplanen. Svært få av distriktene leverte en reduksjonsplan i henhold til vedtatt frist og krav.

Dette medførte at Reindriftsstyret høsten 2012 sendte ut varsel om gjennomføring av forholdsmessig reduksjon av reintallet. Forhåndsvarslene skulle følges opp gjennom vedtak av Reindriftsstyret i møte 7. februar 2013. Imidlertid valgte Reindriftsstyret å utsette fastsettelsen av fristene for en reduksjon av reintallet i en rekke saker. Reindriftsstyret begrunnet sin utsettelse med at de ønsket å avvente økonomiske virkemidler for de som må eller ønsker å avvikle sin reindrift. Departementet reagerte på dette og viste til at Reindriftsstyret ikke hadde kompetanse til å stoppe disse sakene med den begrunnelse at man vil avvente eventuelle økonomiske tiltak i forbindelse med reintallreduksjonen. Det ble påpekt at dette er et politisk spørsmål. Departementet understreket at Reindriftsstyret er et offentlig forvaltningsorgan hvis plikter følger av reindriftsloven og instruksen, og som er tildelt oppgaver for å bidra til å oppfylle reindriftspolitikkens overordnede mål slik disse er fastsatt av Stortinget. Reindriftsstyret har derfor plikt til å fatte vedtak om frist for forholdsmessig reintallreduksjon. På den bakgrunn påla Landbruks- og matdepartementet Reindriftsstyret å fatte vedtak om frister for forholdsmessig reduksjon av reintallet i alle sakene som ble utsatt på møtet 7. februar 2013. Det ble forutsatt at fastsettingen skulle skje i forbindelse med Reindriftsstyrets møte den 26.–27. februar 2013.

Under sitt møte den 26. februar vedtok Reindriftsstyrets flertall, mot Sametingets representanter i styret, tidsfrister for reintallsreduksjon for en rekke distrikter/siidaer i Vest-Finnmark og Øst-Finnmark reinbeiteområder. Reduksjonen første år utgjør om lag 2650 dyr eller ca 1,4 pst. av det totale reintallet i vårflokk i Finnmark. Hele reduksjonen forutsettes gjennomført i løpet av 1 til 3 år, avhengig av hvor mange dyr distriktet skal redusere med. Det begrensede uttaket første året hadde sammenheng med den korte tiden som var igjen av slaktesesongen 2012/2013.

Totalt er det 85 siidaandeler som har klaget på vedtak om frister for forholdsmessig reduksjon. Reindriftsstyret behandlet hoveddelen av disse klagene under sitt møte i november 2013. Reindriftsstyret har opprettholdt egne vedtak i 77 av sakene. Disse sakene ble oversendt departementet i begynnelsen av desember 2013 for endelig avgjørelse. Tilnærmet samtlige av disse klagene var ferdigbehandlet av departementet medio februar 2014.

Det er nå den enkelte siidaandels ansvar å følge opp de vedtak som er fattet, og å gjennomføre selve reduksjonen innen gitte frister. I dette arbeidet vil det være viktig at man fra myndighetenes side holder fast ved det opplegg som er valgt slik at man får gjennomført reintallsprosessen. Først gjennom en gjennomføring av de prosesser som loven foreskriver, har man et fullgodt grunnlag for å vurdere effekten av de lovbaserte virkemidlene.

Totalt skal reintallet reduseres med om lag 30.000 rein. I all hovedsak skal reduksjonen skje i Øst- og Vest-Finnmark. For Vest-Finnmark er den samlede reduksjonen i perioden 2013–2015 på 28.100 rein (32,2 pst.) og Øst-Finnmark på 13.400 rein (20,3 pst.).

For det første reduksjonsåret var det 65 prosent av siidaandelene i Vest-Finnmark som hadde fulgt pålegget om 5 prosent av total reduksjon det første året. I Øst-Finnmark var andelen 85 pst. Når det gjelder oppfølgingen for det andre reduksjonsåret, vil man først ha en oversikt over status når melding om reindrift for driftsåret 2013/2014 er gjennomgått og godkjent av reindriftsmyndighetene. Imidlertid viser foreløpige slaktetall for sesongen 2013/2014 at uttaket av slaktedyr samlet sett ikke er tilstrekkelig til å følge opp gitte reduksjonsvedtak. Departementet finner dette både beklagelig og bekymringsfullt.

4.2.2 Bruk av sanksjoner

En hovedtanke med reindriftsloven av 2007 er at reindriften i utgangspunktet ikke skal behøve å være gjenstand for myndighetenes oppmerksomhet gjennom offentligrettslige reguleringer og vedtak. De private aktører må selv forventes å kunne finne fram til fornuftige og langsiktige løsninger.

I visse situasjoner vil det imidlertid være nødvendig at myndighetene griper inn. Ressursgrunnlaget og hensynet til øvrige samfunnsinteresser vil kunne kreve tiltak fra myndighetenes side fordi det ut fra omstendighetene må anses som et offentlig anliggende. Oppfølging av reintallsvedtakene kommer inn under denne kategorien.

Reindriftsloven har et bredt spekter av tiltak som er mulig å bruke dersom dette viser seg nødvendig av hensyn til behovet for en velordnet og velfungerende reindrift, samt øvrige samfunnsinteresser. Dersom reindriften drives i strid med reindriftslovens bestemmelser, og når offentlige interesser tilsier det, skal den aktuelle reineieren først få pålegg om å bringe det ulovlige forholdet til opphør. Slikt pålegg kan gis både av Fylkesmannen og av Reindriftsstyret. Dersom pålegget ikke imøtekommes innen den fastsatte fristen, kan Fylkesmannen eller Reindriftsstyret ta i bruk reindriftslovens sanksjonsbestemmelser.

Reindriftsstyret har i sine vedtak om frister for gjennomføring av forholdsmessig reduksjon fastsatt krav til reduksjon for det enkelte reduksjonsåret. Med dette som utgangspunkt foreligger det grunnlag for å sanksjonere mot de siidaer og siidaandeler som ikke følger opp gitte reduksjonsvedtak i etterkant av det enkelte reduksjonsår.

Landbruks- og matdepartementet har vært tydelig i sin kommunikasjon overfor Statens reindriftsforvaltning (SRF) og fylkesmennene om at det skal gjennomføres sanksjoner overfor de reineierne som ikke følger opp gitte reduksjonsvedtak.

4.2.3 Nærmere om fastsetting av bruksregler for fellesbeitedistriktene i Vest-Finnmark

Utover en utarbeidelse og fastsetting av bruksregler for sommer- og helårsdistriktene, er det arbeidet aktivt i SRF for å få utarbeidet bruksregler for østre, midtre og vestre sone, det vil si «fellesbeitedistriktene» i Vest-Finnmark reinbeiteområde.

Departementet understreker viktigheten av at det etableres bruksordninger om beitebruken og fordelingen av «fellesbeitene» i Indre Finnmark. Reinbeiterettsutvalgets utredning om beiterettigheter til vinterbeiteområdene i Vest-Finnmark, som ble avsluttet i 2002, har blant annet medført en rettighetsdebatt og posisjonering mellom parter på vår-, høst- og vinterbeiteområdene. Dette har utviklet seg over flere år, og graden av konflikt har økt med en økning av reintallet. Å etablere bruksregler som i tilstrekkelig grad avklarer og koordinerer beitebruk mellom grupper, vil være en stor utfordring som det er helt nødvendig å finne en løsning på.

Når det gjelder arbeidet med å utarbeide bruksregler for fellesbeitedistriktene, har områdestyret i Vest-Finnmark godkjent bruksreglene for Vestre sone (distrikt 30A), men med grunnlag i en klage har jordskifteretten opphevet en grense slik at det må igangsettes et videre arbeid for å få godkjent bruksreglene på nytt. For de øvrige vil Fylkesmannen i Finnmark gå inn og bidra slik at man får på plass bruksregler også for disse sonene.

4.3 Endring av den offentlige forvaltningen av reindriften

Stortinget vedtok 27. mai 2013 endringer av reindriftsloven som innebærer en avvikling av områdestyrene med overføring av deres oppgaver til Fylkesmannen. Samtidig ga Stortinget samlet sin støtte til daværende Regjerings beslutning om en administrativ overføring av områdekontorene til Fylkesmannen. Fylkesmannen ble dermed fra 1. januar 2014 den statlige, regionale fagmyndigheten i den offentlige forvaltningen av reindriften. Fra samme dato ble SRF nasjonal reindriftsmyndighet.

Regjeringen besluttet den 20. januar 2014 å endre organiseringen av den offentlige forvaltningen av reindriften ved å slå sammen Statens Reindriftsforvaltning (SRF) og Statens Landbruksforvaltning (SLF). Hensikten er både å styrke SRF som et forvaltningsorgan med direktoratfunksjoner, og å forenkle landbruksbyråkratiet i tråd med Sundvolden-erklæringen. Det legges til grunn at reindriftsoppgavene i den nye organisasjonen fortsatt forvaltes fra kontorsted/enhet i Alta, og at denne enheten styrkes når det gjelder ressurser og kompetanse. Reindriftsstyret videreføres som i dag. Det er videre besluttet at ingen ansatte må bytte arbeidssted, eller at ansatte må slutte i sine stillinger på grunn av omorganiseringen.

En sammenslåing mellom SLF og SRF, hvor det samtidig overføres enkelte fagoppgaver til (nåværende) SRF fra SLF, vil bidra til et bredere faglig miljø og styrket kompetanse i SRF. Samtidig vil man oppnå effektiviseringsgevinster gjennom sammenslåing av fellestjenester knyttet til IKT-, personal- og økonomiforvaltning. I tillegg vil det ligge et effektiviseringspotensial i forventninger om at økt kompetanse vil avlaste departementet både når det gjelder antall klagesaker, og ikke minst når det gjelder behov for juridiske avklaringer, samt kvalitetssikring i den løpende saksbehandlingen.

Sammenslåingen skal være operativ fra 1. juli 2014.

4.4 Markedsforhold

4.4.1 Innledning

Et velfungerende reinkjøttmarked er avgjørende for å nå reindriftspolitiske mål. Dette gjelder gjennom hele verdikjeden fra vidde til bord. Et velfungerende marked vil også være viktig for reineiernes oppfølging av bruksreglenes krav til reduksjon av reintallet.

Etter ønske fra næringen ble avtalepartene i forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2002/2003 enige om å oppheve målprisen på reinkjøtt. Etter den tid har man hatt fri prisdannelse på reinkjøtt innenfor den beskyttelse importvernet har gitt. Siden 2003 er det heller ikke gitt anledning til import av reinkjøtt til redusert toll.

Markedstiltak er i utgangspunktet et ansvar for næringen og aktørene i verdikjeden. Gjennom de erfaringer som er høstet har det imidlertid vist seg at det i nåværende situasjon kan være behov for et mer direkte engasjement fra statens side. Hovedgrunnen til dette er at oppfølgingen av reintallstilpasningen i Finnmark krever en mer aktiv offentlig innsats.

4.4.2 Slakting og omsetning av reinkjøtt

Vårflokken har de siste årene bestått av om lag 250.000 rein. Sammensetningen av denne flokken er om lag 74 pst. simler, 20 pst. fjorårskalv og 6 pst. okser. Det gjennomsnittlige slakteuttaket på landsbasis er 33 pst. av vårflokken. Gjennomsnittlig slakteuttak de siste fem årene er på ca 85.000 rein. Med en gjennomsnittsvekt på 22,5 kilo, gir dette et slaktekvantum på 1900 tonn. Av dette kvantumet slakter reineierne årlig 300 tonn for privat forbruk og omsetning i nærmarkedet.

Hvert år går nesten 1600 tonn av slaktet gjennom vel 20 registrerte slakterier i Norge. I et normalår sendes det rundt 1100 tonn reinkjøtt ut i markedet i form av produkter med ulik bearbeidingsgrad.

Gjennom de siste årene har kvalitet og historien bak produktene blitt mer viktig for forbrukerne. Det er positivt at utviklingen har gått i retning av en mer kvalitetsbevisst forbruker og en mer matglad nasjon. Innenfor mangfoldet av mat og matopplevelser har reinkjøttet en naturlig plass.

Reinkjøttet er smaken av vidda; dyrene beiter i villmark, følger årstidsvariasjonene og preges av omgivelsene. Naturen, og dyrenes beiter, er grunnlaget og bakteppet for de gode assosiasjonene vi har som naturelskende konsumenter og innkjøpere. I tillegg er reinsdyrkjøttet sunt. Reindriftens kvinner og menn er uløselig forbundet med assosiasjonene knyttet til måltidet basert på norsk reinsdyrkjøtt. Den samiske kulturen er levende og gir opplevelsen ytterligere verdi fordi samene følger flokken gjennom sine 8 årstider fra krevende beitesesong vinterstid, flytting og kalvingen på våren, frodige sommerbeiter til høst, brunst og slaktetid.

Reindriften har et unikt utgangspunkt og mange fortrinn. Etterspørselen etter reinsdyrkjøtt er god og fortsatt økende. Dette har også en positiv innvirkning på produsentprisen. Forbrukerne ønsker reinkjøtt, og det er interessant å merke seg at det er blant de unge at forbruket av reinkjøtt øker mest.

Reindrift har potensial til å øke verdiskapingen knyttet til videreforedling av reinsdyrkjøtt til et nivå som er langt høyere enn i dag. Det handler om å gripe mulighetene og skape sin egen suksesshistorie. Her vises det til muligheter knyttet til videreforedling av reinkjøtt og biprodukter fra rein, reiseliv og formidling av reindriftssamisk kultur og levesett. Reindriften er også en unik arena for læring og omsorg der flere generasjoner reineiere kan utøve en næring og kultur i fellesskap. Det handler om utvikling av levedyktige virksomheter, bygd på egen solid kunnskap og erfaring, og som leverer kvalitetsprodukter som markedet etterspør.

En sentral nøkkel for å lykkes i dette arbeidet er samarbeid. Verdikjeden fra vidde til bord bør sette seg som mål å samarbeide der de kan – og konkurrere der de må. Gjennom økt samarbeid i verdikjeden vil man kunne få et mer effektivt arbeid i forhold til å styrke bl.a. markedskanaler, produktutvikling og salg. Dette vil også kunne påvirke prisnivået for reinkjøtt positivt.

4.5 Sikring av reindriftens arealer

Reindriften er en arealavhengig næring. Fremover vil utfordringen med å sikre nødvendige arealer for å opprettholde en bærekraftig reindrift øke. Tilgang til arealer er en avgjørende forutsetning for at næringen skal kunne fortsette med sin tradisjonelle driftsform. Driftsformen danner basisen for en økologisk bærekraftig beiteutnyttelse. Departementet vil derfor fortsatt prioritere innsatsen på dette området.

Reindriften er særlig sårbar for negative påvirkninger som reduserer størrelsen eller kvaliteten på beitelandet, eller som på andre måter forstyrrer reinens utnyttelse av arealene. Næringen påvirker også sitt eget beitegrunnlag, hovedsakelig på grunn av beitebelastningen, motorisert ferdsel på barmark og ulike gjerdesystemer.

Annen menneskelig aktivitet kommer imidlertid i tillegg til næringens egen påvirkning og den naturlige forstyrrelsen fra rovvilt og insekter som reinen alltid har måttet leve med. De energimessige marginene er til tider så små at nevnte tilleggsforstyrrelser kan få alvorlige konsekvenser for dyrenes kondisjon. Reinen svekkes gjennom økt energiforbruk og/eller redusert fôrinntak. Dette som følge av tap av beiteland, økt aktivitet, redusert beitetid eller større beitekonkurranse i gjenværende, uforstyrrede områder og eller/ikke optimal beitebruk.

Plan- og bygningsloven er den sentrale loven når det gjelder arealforvaltning innenfor reinbeiteområdene. Det er viktig at loven blir brukt for å sikre en tilfresstillende arealforvaltning innenfor hele distriktets areal. Dette for å skape den nødvendige forutsigbarheten for distriktet, samt muliggjøre en samlet vurdering av ulike tiltak innenfor distriktets grenser. Helhetlige planer vil også være mindre arbeidsbelastende for distriktet ved at de slipper å forholde seg til delplaner.

Fra 1. januar 2014 fikk de fem nordligste fylkesmannsembetene ansvaret for den regionale reindriftsforvaltningen. I en arealforvaltningssammenheng vil denne overføringen etter departementets vurdering styrke reindriftens stilling og bidra til en bedre sikring av reindriftens arealer. I styringsdialogen med de berørte fylkesmennene er det tydelig kommunisert forventninger om at fylkesmennene bidrar til å dokumentere reindriftens arealbruk og rettigheter, samt arbeider for økt forståelse for reindriften bruk av arealer. Videre at fylkesmennene legger til rette for samordning på tvers av kommune- og fylkesgrensene for å sikre reindriften sammenhengende bruksarealer. Fylkesmennene skal også legge til rette for at reindriften kommer tidlig inn i planprosessene, og at plan- og bygningslovens særlige krav knyttet til deltagelse og medvirkning fra reindriften blir ivaretatt. Dette vil også bidra til smidigere og mer forutsigbare planprosesser.

I plan- og bygningsloven § 2-1 er det innarbeidet krav om at statlige, regionale og kommunale organer legger stedfestet informasjon som organet forvalter til rette for bruk i plan- og byggesaksbehandlingen. Det er utarbeidet arealbrukskart for samtlige av reinbeiteområdene. Disse kartene er under revisjon. Gjennom forhandlingene om Reindriftsavtalen 2014/2015 ble avtalepartene enige om å starte en prosess for å videreutvikle dagens arealbrukskart. Formålet er å synliggjøre og gi en samlet oversikt over gjennomførte utbyggingstiltak innenfor det enkelte distrikts grenser.

4.6 Konvensjonen mellom Norge og Finland om bygging av reingjerder med mer

Reindriftssamenes flyttinger mellom årstidsbeitene har pågått i århundrer og lenge uten hinder av nasjonalstatsgrensene. Etter at Finland kom under russisk herredømme på begynnelsen av 1800-tallet, ble grensen mot Norge stengt i 1852.

Strekningen langs den norsk/finske grensen danner få naturlige hindringer for rein. Uten effektive sperringer, vil rein fra de to landene krysse grensen med de ulemper dette vil medføre.

Den første konvensjonen som regulerer dette forholdet er fra 1922. Gjeldende konvensjon ble undertegnet i Helsingfors 3. juni 1981.

Gjeldende konvensjon avviker i substans ikke vesentlig fra 1952- konvensjonen. Gjerdetraseene ble noe endret, og enkelte steder ble det åpnet for en noe større gjerdeavstand fra riksgrensen. I tillegg ble fremgangsmåten ved tilbakeføring av rein som har krysset grensen forenklet. Det er oppført gjerder sammenhengende langs riksgrensen, unntatt strekningen Angeli til Riksrøys 343, en distanse på vel 200 kilometer.

Konvensjonen av 1981 er gjort til norsk lov, jf. lov av 11. mars 1983.

Under konvensjonens funksjonstid har det vært problemer med rein som har trukket over grensen. Dette har medført skader på jordbruksarealer og sammenblandinger med andre reinflokker. De siste årene har det vært flere tilfeller hvor norsk rein har krysset grensen og gjort skade på jordbruksarealer i Tanadalen. Dette har medført betydelige erstatningsutbetalinger over LMD sitt budsjett.

Årsakene til at reinen trekker over grensen er flere. Her kan det vises til manglende gjerde mellom Angeli til Riksrøys 343, et for høyt reintall i enkelte distrikter, endrede driftsforhold samt klimatiske forhold som innebærer et endret trekk på reinen.

Mange av de problemene som man har knyttet til rein som trekker over grensen, viser at dagens grensegjerdekonvensjon ikke fungerer tilfredsstillende.

I medhold av konvensjonen er det oppnevnt en norsk/finsk reingjerdekommisjon på fire medlemmer som har ansvaret for å overvåke bygging og vedlikehold av gjerdestrekningene. Denne kommisjonen fremmet høsten 2007 forslag om at det gjennomføres en revisjon av konvensjonen. Konkret har kommisjonen fremmet forslag om at det oppføres et konvensjonsgjerde på norsk side også i det område hvor det i dag ikke er et gjerde. Videre at det utarbeides nye og mer funksjonelle og smidige erstatningsordninger i de tilfeller rein krysser grensen og gjør skade, samt at det gjennomføres en gjennomgang av samtlige gjerdestrekninger.

Etter kontakt med finske myndigheter startet man vinteren 2012 forhandlinger om en revisjon av gjeldende konvensjon. Den norske forhandlingsdelegasjonen ledes av Landbruks- og matdepartementet. I tillegg er Utenriksdepartementet, reindriftsnæringen, politimyndigheten, Statens reindriftsforvaltning og Fylkesmannen i Finnmark representert i den norske forhandlingsdelegasjonen.

Forhandlingene har tatt lengre tid enn først antatt. Dette skyldes flere forhold, men uenigheter knyttet til viktige forhandlingsområder slik som behov for nye gjerder og fremtidig vedlikeholdsansvar har stått mest sentralt.

Det tas sikte på at forhandlingene er avsluttet i løpet av sommeren 2014.

4.7 Grenseoverskridende reindrift mellom Norge og Sverige

Konvensjon av 9. februar 1972 mellom Norge og Sverige om reinbeite gjaldt i utgangspunktet fram til 30. april 2002. For å utrede spørsmålet om ny konvensjon, ble det i 1997 nedsatt en norsk-svensk reinbeitekommisjon som avga sin innstilling i mai 2001.

På bakgrunn av Kommisjonens innstilling og høringsuttalelser til denne, fremsto det som klart at det ville gjenstå et betydelig arbeid før Norge og Sverige kunne bli enige om en ny konvensjon. Konvensjonen av 9. februar 1972 ble derfor, ved avtale mellom de to land, forlenget med tre år fram til 30. april 2005.

Under forhandlingene klarte ikke partene å komme til enighet, og kom heller ikke til enighet om ytterligere forlengelse av 1972-konvensjonen. Da denne opphørte å gjelde 1. mai 2005, inntok man på svensk side det standpunkt at Lappekodisillen alene skulle regulere den grenseoverskridende reindriften, og at noen ytterligere særskilt lovgivning ikke var nødvendig. Stortinget vedtok 17. juni 2005, jf. Ot.prp. nr. 75 (2004–2005), endringer i lov 9. juni 1972 om reinbeite mellom Norge og Sverige. Denne innebar at forvaltningssystemet i henhold til 1972-konvensjonen ble videreført på norsk side i påvente av en ny konvensjon. Svenske samebyer ble dermed i hovedsak gitt tilgang til de samme områder og på samme vilkår som under 1972-konvensjonens gyldighetstid. Dette innebærer at rettstilstanden for den grenseoverskridende reindriften etter 1. mai 2005 har vært forskjellig i de to land.

Forhandlingene med Sverige om en ny reinbeitekonvensjon ble tatt opp igjen i desember 2005 og sluttført i februar 2009. Delegasjonene kom da til enighet om utkast til konvensjon med tilhørende vedtekter for de felles forvaltningsorganer som foreslås opprettet, og områdeprotokoll med den geografiske områdefordelingen, herunder nærmere bestemmelser om gjerder.

En framforhandlet ny reinbeitekonvensjon ble parafert av de to lands forhandlingsledere 24. februar 2009. Landbruks- og matminister Lars Peder Brekk og landsbygdsminister Eskil Erlandsson undertegnet konvensjonen 7. oktober 2009. Gjennom undertegningen har de to land forpliktet seg til en videre oppfølging mot ratifikasjon og ikrafttredelse. Konvensjonen har deretter vært på høring i begge land, og høringen ble avsluttet rundt årsskiftet 2010/2011. Det har også vært konsultasjoner om saken både med Sametinget og NRL i april 2009.

Det var nye konsultasjoner med Sametinget 6. april 2011. Deretter mottok landbruks- og matministeren og den svenske landsbygdsministeren felles henvendelse ved brev av 6. mai 2011 fra sametingspresidentene i de to land der de ba om et møte mellom de to ministrene, de to sametingspresidentene og lederne i NRL og SSR.

Det ble 21. september 2012 avholdt møte i Stockholm mellom landsbygdsminister Eskil Erlandsson, landbruks- og matminister Trygve Slagsvold Vedum, sametingene i de to land, og Norske Reindriftsamers Landsforbund og Svenske Samers Riksforbund.

Det ble her bestemt at sametingene i Norge og Sverige og reindriftens organisasjoner i begge land skulle arbeide videre for å komme til enighet om en ny norsk-svensk reinbeitekonvensjon, slik at den kunne bli ratifisert og iverksatt. Det norske Sametinget skulle ha ansvaret for å lede prosessen. Det ble satt en frist på ett år for dette arbeidet.

Den samiske arbeidsgruppen som i henhold til ovennevnte oppdrag har fulgt dette opp, presenterte sine forslag for landbruks- og matminister Sylvi Listhaug og landsbygdsminister Eskil Erlandsson 21. mars 2014. De to land vil nå i fellesskap vurdere disse forslagene og den videre oppfølgingen. Det er Regjeringens syn at det er et påtrengende behov for å få på plass en ny konvensjon, og fra norsk side vil dette arbeidet ha svært høy prioritet framover.

I og med at ny Norsk-svensk reinbeitekonvensjon ennå ikke er operativ, er situasjonen fortsatt slik at mangel på avtale forhindrer norske reinbeitedistrikt i å bruke vinterbeiter i Sverige. For å sikre driftsgrunnlaget for disse distriktene, innebærer Reindriftsavtalen 2014/2015 forslag om å omdisponere 1,9 mill. kroner til fôring og andre tiltak fra kapittel 1147 post 71 til kapittel 1151 post 51 i 2014.

4.8 Radioaktivitetstiltak i reindriften

Kompensasjonsordningene som Staten iverksatte overfor reindriften for å redusere de negative virkningene av reaktorulykken i Tsjernobyl, har nå virket i vel 20 år. Hovedmålsettingen med ordningen har vært å sørge for at reindriften ikke blir økonomisk skadelidende på grunn av Tsjernobylulykken. Reindriften er særlig sårbar ved radioaktivt nedfall på grunn av reinens høye inntak av lav. Videre skjer næringsinntaket hovedsakelig på frie beiter, noe som gjør det vanskelig å kontrollere fôrinntaket.

I etterkant av Tsjernobylulykken i 1986 førte nedbørsmønsteret over Norge til at reinbeiteområdene sør for Saltfjellet fikk et betydelig nedfall av radioaktivt cesium (¹³⁴Cs og ¹³⁷Cs), med gjennomsnittskonsentrasjoner i rein på 50 000 becquerel per kilo i de hardest rammede områdene høsten 1986. Store mengder reinkjøtt i de sørlige reinbeiteområdene kunne ikke brukes til menneskemat. Det første året etter Tsjernobylulykken i 1986 fikk reindriftsnæringen erstatning for kassert reinkjøtt på totalt 25,9 mill. kroner. I løpet av driftsåret 1986/87 ble det utviklet en metode for måling av radioaktivt cesium i levende reinsdyr. Allerede det andre året etter ulykken ble det iverksatt fôring og tidlig slakting som tiltak for å unngå å måtte kassere store mengder kjøtt. På tross av dette utgjorde erstatning for kassert reinkjøtt fortsatt en stor andel av radioaktivitetskostnadene frem til 1990. Det har skjedd en naturlig reduksjon i graden av forurensing av beitene, men fortsatt er det nødvendig med ulike tiltak for å redusere cesiumnivået i reinen slik at man unngår å måtte kassere kjøtt. Det har vært en tilsvarende nedgang i statens utbetalinger til radioaktivitetsordningene siden Tsjernobylulykken, som de siste årene har utgjort ca 3,0 mill. kroner årlig.

I forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2007/2008 tok departementet initiativ til en gjennomgang av forhold omkring radioaktivitetsordningene i reindriften. I løpet av forhandlingene ble avtalepartene enige om å oppnevne en arbeidsgruppe for en gjennomgang av forholdene omkring radioaktivitetstiltakene i reindriften. Arbeidsgruppen rapport ble behandlet av avtalepartene i forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2007/2008. I den forbindelse ble partene bl.a. enige om at konklusjonene fra arbeidsgruppen skulle legges til grunn for utarbeidelse av nytt regelverk. Videre ble man enige om at midler til radioaktivitetstiltak bevilges fra og med 2008 over kapittel 1147 Reindriftsforvaltningen. I tillegg ble man enige om at når det gjelder utformning av nytt regelverk for radioaktivitetstiltak, fastsettes dette etter de samme prosedyrer som forskriftene etter reindriftsavtalen.

Gjeldende forskrift er basert på nivået for den radioaktive forurensningen som gjaldt på 1990-tallet. Per i dag er situasjonen den at radioaktivitetsnivået i rein ikke viser de samme systematiske sesongvariasjoner som da ordningene ble iverksatt i og med at forurensningssituasjonen er endret. Erfaringer viser at de tiltak som forskriften skal støtte opp om, i noen tilfeller motvirker det som er formålet med forskriften. Forskriften er dessuten utfordrende å forvalte. Med dette som utgangspunkt ble avtalepartene enige om en gjennomgang av radioaktivitetstiltakene.

Det skal oppnevnes en arbeidsgruppe som skal kartlegge omfanget og bruk av radioaktivitetstiltak. Kartleggingen skal også gi en oversikt over omfang og bruk i Sverige og Finland. Videre skal gruppen foreta en gjennomgang og en vurdering av om dagens radioaktivitetstiltak fortsatt fungerer etter sin hensikt. I tillegg skal arbeidsgruppen vurdere den framtidige utformingen og finansieringen av nødvendige tiltak. Frist for å ferdigstille dette arbeidet er satt til 1. oktober 2015.

5 Bruk av mindreforbruket fra 2013 kapittel 1151 post 75

Under forutsetning om at Stortinget godkjenner en omdisponering av 7,0 mill. kroner av mindreforbruket fra 2013 på kapittel 1151 post 75 til kapittel 1151 post 51, ble partene i forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2014/2015 enige om å benytte mindreforbruket til følgende tiltak:

Infrastrukturtiltak som legger til rette for økt slakting av rein.

Kompetansegivende kurs knyttet til privat slakting og omsetning av reinkjøtt i nærmarkedet.

Pilotprosjekt – Utvikling av reindriftens arealbrukskart.

5.1 Infrastrukturtiltak som legger til rette for økt slakting av rein

Oppfølgingen av bruksreglene krever økt uttak av slakterein. I dette arbeidet er det av sentral betydning at virkemidlene over reindriftsavtalen samordnes slik at man på en mest mulig effektiv måte når de fastsatte mål. Departementet understreker viktigheten av at man har oppmerksomheten rettet mot alle ledd i verdikjeden, fra vidde til bord, når tiltak vurderes for økt slakting og omsetning av reinkjøtt. Med bakgrunn i behovet for å øke slakteuttaket av rein, er det i flere distrikt behov for en oppgradering av infrastrukturen knyttet til uttak av slaktedyr.

Ved forhandlingene om Reindriftsavtalen 2013/2014 ble avtalepartene enige om å legge til rette for en oppgradering av infrastrukturen knyttet til uttak av slaktedyr. Det ble avtalt at de lokale områdekontorene i samarbeid med NRLs lokallag skulle gjennomføre en prosess for en kartlegging av investeringsbehov knyttet til infrastruktur i det enkelte området. Videre skulle det gjennomføres en prioritering i forhold til det behovet som forelå. Kartleggingen skulle resultere i en rapport som skulle sendes SRF. Med bakgrunn i oversendte rapporter, foretok RUF-styret en prioritering av hvilke områder og distrikt som skulle prioriteres. Denne prioriteringen skulle sammen med strategisk plan fra våren 2012 ligge som grunnlag ved behandling av søknadene fra distriktene.

Det ble behandlet 31 søknader. Av disse ble 15 søknader innvilget. Av den totale bevilgningen ble vel 6,8 mill. kroner benyttet. Om lag 90 pst. av brukt bevilgning ble benyttet til infrastrukturtiltak i Finnmark.

Fortsatt er det behov for en oppgradering av infrastrukturen knyttet til uttak av slakterein i mange distrikt. Med bakgrunn i det arbeidet som ble gjort i 2013 og dagens utfordringer i næringen, la avtalepartene til grunn at RUF-styret i løpet av våren får behandlet søknader om infrastrukturtiltak i den hensikt at anleggene legger til rette for økt slakting og omsetning i sesongen 2014/2015.

Det avsettes 5,0 mill. kroner utover RUF`s ordinære ramme til infrastrukturtiltak i reindriften.

5.2 Kompetansegivende kurs knyttet til privat slakting og omsetning av reinkjøtt i nærmarkedet

I reindriften har det vært mulig å selge reinkjøtt direkte til forbruker fra primærproduksjonssted eller slakteplass i et reinbeitedistrikt uten at dette er blitt kontrollert av veterinærmyndigheter. Virksomheten har vært begrenset til et maksimum på 10 reinsdyr per siidaandel per år. Det har vært mulig kun å selge kjøttet lokalt, og ikke i andre deler av Norge eller til andre EØS land.

Ved innføring av hygienepakken ble det ikke lenger gitt mulighet for å slakte rein for privat salg.

Landbruks- og matdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet har arbeidet for å legge til rette for et unntak fra EUs hygiene- og kontrollregelverk for slakting av små mengder rein uten kjøttkontroll for omsetning direkte til forbruker. Et slikt unntak er nå akseptert på EØS-nivå. Det vil derfor i løpet av første halvår 2014 bli gjennomført en offentlig høring med forslag om å gjenåpne muligheten for slakting av rein for privat salg. I utarbeidelsen av forskriften vil man se hen til etablerte ordninger i Finland og Sverige. LMD tar sikte på at en forskrift som regulerer privat slakting og omsetning vil være fastsatt innen slaktesesongen 2014/2015.

I henhold til Forskrift om bruk av krumkniv er det gitt mulighet for bruk av denne type kniv til bedøvelse av rein utenfor slakteri. Ett av flere vilkår er at bedøvelse av tamrein med krumkniv ved hjernestikk og avliving ved avblødning skal utføres av en kyndig person. Vedkommende skal ha kunnskap om forskriften, og skal på tilfredsstillende måte ha gjennomgått teoretisk og praktisk opplæring i bruk av krumkniv og avblødning.

På bakgrunn av de nevnte forhold ser avtalepartene det som hensiktsmessig at det gjennomføres kurs i privat slakting og omsetning av reinkjøtt i nærmarkedet, herunder kurs i gjeldende regelverk og i bruk av krumkniv.

NRL er gitt ansvaret for planlegging og gjennomføring av kursene for reindriftsutøverne. I forkant av gjennomføring av kursene oversender NRL en kursplan med budsjett til SRF for godkjenning. Det påpekes at gitte vilkår knyttet til opplæring i Forskrift om bruk av krumkniv skal følges ved gjennomføringen av kurs i bruk av krumkniv. Det skal legges opp til at kursene er gjennomført før slaktesesongen 2014/2015.

Det settes av inntil 500.000 kroner i 2014 til gjennomføring av kompetansegivende kurs i privat slakting og omsetning, herunder bruk av krumkniv.

5.3 Pilotprosjekt – Utvikling av reindriftens arealbrukskart

Avtalepartene er enige om å gjennomføre et pilotprosjekt i den hensikt å etablere kart som synliggjør og gir en samlet oversikt over gjennomførte utbyggingstiltak innenfor det enkelte distrikts grenser.

SRF gis ansvaret for gjennomføringen av pilotprosjektet. Om SRF finner det hensiktsmessig, skal SRF benytte Norsk institutt for skog og landskap som strategisk samarbeidspartner i gjennomføringen av pilotprosjektet. NRL skal involveres i arbeidet.

Avtalepartene ser det som hensiktsmessig at man tar utgangspunkt i reindriftens arealbrukskart. Videre at SRF får ansvaret for den løpende oppdatering av kartene, og har eierskapet til kartdatabasen.

Pilotprosjektet gjennomføres i to faser. I første fase gjennomføres en kartlegging av svenske samebyers arealbrukskart. Kartleggingen omfatter hvordan arealbrukskartene er utarbeidet, finansiert, eierforhold til kartleggingsdataene, hvordan oppdateringen gjennomføres, samt hvilken erfaring Sverige har hatt med egne inngrepskart.

Videre inngår i første fase en vurdering av muligheten for å utvikle dagens arealbrukskart til også å gi en oversikt over gjennomførte utbyggingstiltak innenfor det enkelte distrikts areal. Fortrinnsvis gjennom SRFs medlemskap gjennom Norge digitalt. Dersom sentral stedsfestet informasjon ikke er tilgjengelig gjennom Norge digitalt, skal det vurderes å kjøpe inn nødvendig informasjon.

Første fase skal resultere i en rapport som oversendes avtalepartene til forskriftsmøtet i mai/juni 2014. Avtalepartene avgjør under forskriftsmøtet om SRF skal gå videre med fase to som er å utarbeide inngrepskart for to reinbeitedistrikt. Utarbeidelsen skal være ferdig i løpet av 2014.

Det settes av 1,5 mill kroner til gjennomføring av pilotprosjektet.

6 Nærmere om Reindriftsavtalen 2014/2015

6.1 Økonomisk ramme og periode

Det foreslås at bevilgningen for Reindriftsavtalen 2014/2015 settes til 111,5 mill kroner. Avtalen vil tre i kraft 1. juli 2014 og gjelde til 30. juni 2015. Reindriftsavtalens økonomiske ramme og fordeling gjelder budsjettåret 2015. Bevilgningene innarbeides i statsbudsjettet på ordinær måte gjennom Prop. 1 S (2014–2015) for Landbruks- og matdepartementet. Foreliggende proposisjon om reindriftsavtalen fremmes som tidligere for behandling i vårsesjonen.

6.2 Priser

Fram til og med Reindriftsavtalen 2001/2002 definerte man en målpris for reinkjøtt. Målprisen var ikke en maksimalpris, men en pris som avtalepartene mente var mulig å oppnå i markedet under de aktuelle markedsforhold. Importvernet for reinkjøtt var koblet til reindriftsavtalens målprissystem ved at målprisen var styrende for utløsning av administrativ tollnedsettelse, og størrelsen på tollsatsene ved slik nedsettelse. Under forhandlingene om Reindriftsavtalen 2002/2003 ble imidlertid avtalepartene enige om å oppheve målprisen for reinkjøtt fra og med dette avtaleåret. Dette innebærer fri prisdannelse for reinkjøtt innenfor den beskyttelse importvernet gir. Denne ordningen videreføres for Reindriftsavtalen 2014/2015. Det vises til nærmere omtale av importordninger under punkt 6.7.

6.3 Utviklings- og investeringstiltak

6.3.1 Økonomisk ramme

For 2015 foreslås en økning av bevilgningen til RUF fra 33,1 mill. kroner til 33,7 mill. kroner. Ut fra fondets økonomiske situasjon, foreslås tildelingsrammen for 2015 satt lik bevilgningsrammen. Avtalepartene legger til grunn at RUF-styret skal utøve sin myndighet med utgangspunkt i tildelingsrammen, og at styret selv legger opp til en plan for disponering av ikke-øremerkede midler som kan understøtte målsettingene for reindriftspolitikken. Så fremt annet ikke er bestemt av avtalepartene, skal frigjøring av tidligere gitte bevilgninger over fondet inngå som en styrking av fondets egenkapital.

6.3.2 Kvinnerettede tiltak

Avtalepartene er enige i at det ikke øremerkes særskilte midler til kvinnerettede tiltak. Avtalepartene understreker at dette ikke er en avvikling av de kvinnerettede tiltakene, og utelukker dermed ikke reindriftskvinnene fra å søke RUF om prosjektmidler, eller at NRL som organisasjon søker om midler til utviklingsprosjekter.

NRL har utarbeidet en strategi for likestilling i reindriften med konkrete oppfølgingspunkter. Framover vil det være av sentral betydning at NRL arbeider aktivt og målrettet med strategien, samt at NRL foretar en prioritering av de ulike tiltakene. Særlig trekkes frem viktigheten av at NRL legger til rette for økt kvinneandel i egen organisasjon. Dette gjelder både i NRLs styre og i lokallagene.

Retningslinjene for kvinnemidler over RUF utgår ved utgangen av 2014. Avtalepartene er enige om at NRL involveres i arbeidet med utarbeidelse av nye retningslinjer for kvinnerettede tiltak over RUF. Videre skal NRL gis mulighet til å delta aktivt i lanseringen av de nye retningslinjene.

6.3.3 Forskning og utvikling

Avtalepartene er enige om at det ikke øremerkes midler til forskning og veiledning i 2014. Det forutsettes at RUF-styret snarlig avklarer hvordan årets avsetting skal brukes.

6.3.4 Sametingets tilskuddsordninger til næringsutvikling/STN

For å kunne prioritere tiltak som direkte stimulerer til økt slakting og omsetning av reinkjøtt, er avtalepartene enige om å avvikle bevilgningen til Sametingets tilskuddsordninger til næringsutvikling (STN).

6.3.5 Konfliktforebyggende tiltak

Hovedformålet med de konfliktforebyggende tiltakene er å redusere konfliktene mellom reindriften og det øvrige landbruket. I «Forskrift om tilskudd til konfliktforebyggende tiltak i forholdet mellom reindrift og annen berørt part», er administrasjonen og avgjørelsesmyndigheten fra og med 2014 lagt til Fylkesmannen i Sør-Trøndelag, og med Landbruks- og matdepartementet som klageinstans. Avtalepartene påpeker viktigheten av at Fylkesmannen i Sør-Trøndelag foretar en grundig kvalitetssikring og prioritering av innkomne søknader sett ut i fra formålet med ordningen. Avtalepartene legger til grunn at man i forbindelse med det kommende jordbruksoppgjøret overfører Fylkesmannen minimum tilsvarende bevilgning på 1,45 mill. kroner til samme formål fra jordbruksavtalen.

6.3.6 Reinprogrammet

I forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2012/2013, ble avtalepartene enige om å avvikle VSP-rein og å etablere et nytt program tilsvarende Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. Det nye programmet ble gitt navnet Reinprogrammet. Reinprogrammet skal særlig sikre ivaretakelsen av VSP-rein sine kunders utfordringer. Samtidig inngår reiselivsbasert næringsutvikling i reindriften, samt samarbeidstiltak mellom reindriften og foredlingsbedrifter i programmet.

Etter avviklingen av VSP-Rein og innføringen av Reinprogrammet har det vært en nedgang i antall søknader. Imidlertid ser man nå at de endringer som avtalepartene gjennomførte har begynt å gi effekt. Reinkjøttbransjen begynner å se de muligheter som Reinprogrammet gir, men det er fortsatt viktig med aktiv innsats og tilrettelegging ovenfor programmets kunder. Avtalepartene påpeker viktigheten av at administrasjonen av programmet har stor oppmerksomhet på å få frem de muligheter som finnes i programmet, og Innovasjon Norge for øvrig.

Reinprogrammet vil kunne legge til rette for at næringen kan komme i kontakt med Innovasjon Norge på næringens premisser i forhold til arena og sesonger. Organiseringen internt i Innovasjon Norge med kundeansvar og saksbehandling på berørte distriktskontorer underbygger modellen, og vil etter avtalepartenes vurderinger sikre god kontaktflate mot reindriften de kommende år. Reinprogrammets modell for kundeansvar er nå likt med Innovasjon Norge sin praksis for øvrige tjenester. Isolert sett kan dette medføre noe høyere ressursinnsats på grunn av at antall saker totalt ikke er så stort. Imidlertid er tilbakemeldingene fra Innovasjon Norge at både prosjekttilgangen og kvaliteten på søknadene har økt, og at dette henger sammen med lokalkunnskap og at man nå bedre ser arbeidet i Reinprogrammet direkte i sammenheng med øvrig arbeid innen matområdet og øvrige tjenester fra Innovasjon Norge.

Innovasjon Norge har fremmet forslag om at Reinprogrammet samordnes med Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. Avtalepartene ser at begge programmene har tilnærmet lik innretning, og ser at reinkjøttbedriftene har en del å hente på en tettere samordning av programmene. På denne bakgrunn har avtalepartene blitt enige om at Reinprogrammet inkluderes i Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. En samordning av programmene er også en oppfølging av regjeringens målsetting om en forenkling av landbruksbyråkratiet.

Forutsetningene for samordningen er at reindriften gis representasjon i styringsgruppen for Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. Videre forutsettes det at Innovasjon Norge fortsatt har en aktiv innsats og tilrettelegging overfor programmets reinkjøttkunder, og stor oppmerksomhet på å få frem de muligheter som finnes i programmet og Innovasjon Norge for øvrig.

For øvrig er avtalepartene enige om å videreføre programmet når det gjelder innretning og satsingsområder.

Det legges opp til at samordningen av Reinprogrammet og Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat skjer fra 1. januar 2015.

Det avsettes 8,2 mill. kroner som reindriftens andel i Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. Bevilgningen inkluderer også Innovasjon Norge sin administrering av programmet.

6.3.7 Fagbrevordningen

Det settes av 2,0 mill. kroner til fagbrevordningen. Reindriftsforvaltningen utbetaler bevilgningen på grunnlag av oversendt årsrapport og revisorgodkjent regnskap for siste driftsår, samt budsjett og planer for 2014/2015. Kontingentinntekter og eventuelle tilskudd/refusjoner/inntekter fra andre institusjoner/departementer skal spesifiseres både i regnskap og budsjett. Bevilgningen skal dekke lønn til lærlinger, forsikringer, reiser samt drift av opplæringskontoret. Som et ledd i arbeidet med å styrke kvinnenes stilling i reindriften, skal opplæringskontoret videreføre prioriteringen av kvinner både blant kommende lærlinger og instruktører. I tillegg påpeker avtalepartene viktigheten av å sikre en geografisk fordeling av lærlingene.

Avtalepartene er enige om at fagbrevordningen er en viktig ordning. Imidlertid er partene fortsatt av den mening at ordningen bør fases ut av reindriftsavtalen når annen finansiering er etablert. Avtalepartene forutsetter at Opplæringskontoret arbeider aktivt med dette som siktemål.

6.3.8 Markedstiltak

Det settes av 5,0 mill. kroner til Markedsutvalget for reinsdyrkjøtt. Avtalepartene er enige om at hovedoppgaven for Markedsutvalget er å sikre norsk reinkjøtt positiv oppmerksomhet og kjøpsutløsende adferd hos sluttbruker. I tillegg skal Markedsutvalget ta på seg formidling av markedsrelevante problemstillinger til andre aktører. Markedsutvalget skal fortsatt benytte Opplysningskontoret for egg og kjøtt (OEK) som strategisk samarbeidspartner til gjennomføring av valgte markedsaktiviteter.

Avtalepartene påpeker at fremover kan ikke aktørene basere seg kun på midler over reindriftsavtalen til generisk markedsføring. Med bakgrunn i at det ikke er omsetningsavgift på reinkjøtt, må bedriftene selv bidra med midler til merkenøytral markedsføring. Det vil derfor være nødvendig at Markedsutvalget har dialog med reinkjøttbransjen om mulige bidrag. Utover den merkenøytrale markedsføringen påpeker avtalepartene viktigheten av at den enkelte bedrift tar større ansvar for å øke sin markedskompetanse og markedsføring av egne produkter.

Markedsutvalget har fått utviklet en generisk visuell identitet for Norsk Reinsdyrkjøtt. Den visuelle identiteten understreker særpreget til Norsk Reinsdyrkjøtt, og spiller på verdiene smakfull, ekte, ren og naturlig. Designet skal gi et inntrykk av reinsdyrkjøtt som Det smakfulle og møre kjøttet fra vidda. Den visuelle profilen ble tildelt merket for god design i 2013 av Norsk Designråd. Avtalepartene oppfordrer Markedsutvalget til å finne hensiktsmessige måter for hvordan reinkjøttbedriftene kan nyttiggjøre seg den visuelle profilen.

Avtalepartene ser viktigheten av at Markedsutvalget samarbeider tett med Reinprogrammet, og at disse også i kommende avtaleperiode legger opp til felles arrangementer.

Markedsutvalget har utarbeidet en håndbok om markedet for reinkjøtt i Norge. Avtalepartene ser at Markedshåndboken vil kunne bidra til bl.a. engasjement og bevisstgjøring i primærleddet ved å bygge et positivt omdømme om reindriften, samt skape større oppmerksomhet omkring betydningen av å produsere og levere kjøtt av god kvalitet. Markedsutvalget har vært aktivt i første fase ved implementering av håndboken. Fram mot slaktesesongen 2014/2015 skal NRL ha gjennomført en implementeringsprosess i egen organisasjon og blant egne medlemmer.

Avtalepartene slutter seg til Markedsutvalgets nye markedsplan for 2014–2015, samt aktivitetsplan for 2014. Markedsutvalgets mindreforbruk fra 2013 overføres til 2014.

Aktiviteten i Markedsutvalget har vært større enn først antatt. Ut fra den posisjonen reinkjøttet har hatt i markedet, har dette vært nødvendig. Aktiviteten har vært større både for medlemmene og for sekretariatet. Fortsatt kreves det et høyt aktivitetsnivå fra Markedsutvalgets medlemmer og fra sekretariatet. Avtalepartene er derfor enige om at Markedsutvalget gis mulighet til å omdisponere inntil 100.000 kroner i budsjettet for 2013 for å kompensere ekstra arbeidsbelastning og økt reiseaktivitet. I tillegg kan ytterligere 100.000 kroner omdisponeres for å legge til rette for at sekretariatet gis mulighet til å følge opp de oppgaver som blir besluttet gjennomført av utvalget.

6.3.9 Pramming av rein

Det er satt av 5,3 mill kroner til pramming av rein.

Avtalepartene ble ved Reindriftsavtaleforhandlingene for 2010/2011 enige om at pramming av rein fremdeles skal administreres av staten ved Reindriftsforvaltningen, og at kostnadene ved prammingen skal dekkes over Reindriftsavtalen.

Avtalepartene ble ved Reindriftsavtaleforhandlingene for 2010/2011 enige om at pramming av rein fremdeles skal administreres av staten ved SRF, og at kostnadene ved prammingen skal dekkes over Reindriftsavtalen.

Når det gjelder administrasjonskostnadene, legges det fortsatt opp til at disse dekkes gjennom en avgift per rein som belastes den enkelte reineier. Prammeavgift fra den enkelte reineier er per i dag 12 kroner per rein. Avgiften er innbetalt til en konto disponert av reindriftsagronomen i Vest-Finnmark reinbeiteområde. Som følge av omorganiseringen av den offentlige forvaltningen av reindriften, og som følge av at det ikke er ønskelig å opprettholde ordningen med en slik ekstern konto, legges det opp til å avvikle nevnte konto og overføre midlene til RUF. Per i dag er det knappe 1,1 mill. kroner innestående på kontoen. Fremtidig prammeavgift vil bli innbetalt direkte til RUF. Bakgrunnen til at det i dag står et relativt stort beløp på prammekontoen, er at SRF over flere år har dekket administrasjonskostnadene for prammingen over eget driftsbudsjett. Regnskapstall viser at administrasjonskostnadene er på 250.000–300.000 kroner per år. Det prammes om lag 30.000 rein per år, og med en prammeavgift på 12 kroner per rein gir dette en sum på 300.000 kr per år. Dette innebærer at prammeavgiften dekker prammeutgiftene iht. intensjonen med avgiften.

Utgiftene til pramming har økt betydelig de siste årene. Prinsipielt er avtalepartene av den mening at reindriftsutøverne er selvstendig næringsdrivende, og at kostnadene ved pramming av rein i utgangspunktet burde vært belastet den enkelte utøver. På denne bakgrunn mener avtalepartene at pramming av rein på sikt bør fases ut av reindriftsavtalen.

På bakgrunn av de nevnte forhold, samt at avtalen med Seaworks om pramming av rein utløper den 1. januar 2015, ser avtalepartene behov for at det oppnevnes en arbeidsgruppe i den hensikt å gå gjennom ordningen med pramming av rein.

Arbeidsgruppen skal gi en oversikt over distriktenes bruk av øyer som reinbeite, og hvordan flyttingen til og fra disse øyene gjennomføres i dag. Oversikten skal også synliggjøre om distriktene får dekket kostnader ved denne flyttingen. Videre skal arbeidsgruppen foreta en vurdering av fremtidig behov for pramming av rein. I tillegg skal det gjennomføres en vurdering av mulige andre flyttemetoder, samt en oversikt over kostnader ved bruk av disse. Fordeler og ulemper i forhold til dagens ordning med pramming skal også vurderes. Herunder skal det foretas en vurdering av hvilke konsekvenser ulike flyttemetoder vil kunne få for andre reinbeitedistrikt/siidaer i flyttesystemet, og konsekvenser for samisk tradisjonell flytting.

Gjennomgangen av pramming med rein skal gjennomføres våren 2014, og den skal resultere i en rapport som legges fram for avtalepartene i forbindelse med forskriftsmøtet til Reindriftsavtalen 2014/2015.

6.3.10 Gjeterhytter og anlegg

Avtalepartene er enige om å videreføre satsene i forhold til tilskudd til anlegg. Videre er det enighet om at det ikke gis tilskudd til anlegg til siidaandeler som ikke oppfyller de generelle vilkårene i Forskrift om tilskudd til siidaandeler og tamreinlag, samt for reinbeitedistrikt som ikke oppfyller de generelle vilkårene i Forskrift om tilskudd til reinbeitedistrikt og tamreinlag.

Ordningen med tilskudd til gjeterhytter avvikles. Bakgrunnen for dette er å kunne prioritere tiltak som direkte stimulerer til slakting og omsetning av reinkjøtt, samt unngå at det blir stimulert til økt bygging av gjeterhytter.

6.3.11 Lærings- og omsorgsbaserte tjenester

I forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2012/2013 ble avtalepartene enige om å etablere en ordning for lærings- og omsorgsbaserte tjenester i reindriften. Det ble satt av 350.000 kroner til utvikling av ordningen.

Dette arbeidet har ikke kommet i gang. Avtalepartene ble under forhandlingene om avtale for 2014/2015 enige om at ordningen med lærings- og omsorgsbaserte tjenester i reindriften nå bør settes i gang. Avtalepartene ble i den forbindelse enige om å gjennomføre et pilotprosjekt, og at det etableres en referansegruppe med representanter fra NRL, Sametinget, Kommunal- og moderniseringsdepartementet og Landbruks- og matdepartementet. Pilotprosjektet skal være sluttført 1. desember 2014.

Etter henvendelse fra Fylkesmannen i Finnmark, ble det avklart at pilotprosjektet gjennomføres av fylkesmannen.

Avtalepartene er enige om å finansiere pilotprosjektet med de 350.000 kronene som ble satt av over Reindriftsavtalen 2012/2013, og et tillegg på 100.000 over Reindriftsavtalen 2014/2015. Midlene skal dekke gjennomføringen av pilotprosjektet, herunder for- og etterarbeid i forbindelse med gjennomføringen. Referansegruppens reisekostnader og annet dekkes ikke over de avsatte midlene, men av de organisasjonene som oppnevner sine respektive representanter.

6.3.12 Protect Sápmi

Formålet med Protect Sápmi er å starte en uavhengig og ideell organisasjon/stiftelse som skal ha til formål å bidra med kompetansehevende innsats for tradisjonelle samiske næringer og samiske land- og ressursrettigheter der arbeidet rettes mot arealinngrep og endret utmarksbruk som påvirker samiske bruksområder og naturresurser, samt arbeide for økt forståelse i samfunnet for grunnlaget for et bærekraftig samisk samfunn.

Avtalepartene er enige om at Protect Sápmi kan være en viktig aktør for å synliggjøre og ivareta reindriftens interesser i en arealforvaltningssammenheng. Imidlertid er avtalepartene enige om at det ikke er riktig at en finansiell støtte til Protect Sápmi belastes reindriftsavtalen, og at finansiell støtte derfor må følges opp utenfor avtalen.

6.3.13 Reintallstilpasningen

Avtalepartene er enige om at et for høyt reintall er et problem for enkelte distrikter i Finnmark, og at en reduksjon av reintallet er nødvendig for å nå målene om en bærekraftig reindrift.

I november 2012 forelå rapporten fra arbeidsgruppen som skulle vurdere konsekvenser av reintallstilpasningen, samt mulige virkemidler. Konklusjonen her var bl.a. at dersom det ikke skjer noen strukturelle endringer i næringen, vil man få en struktur med mange små enheter som må skaffe sin inntekt utenfor næringen. Dette kan igjen føre til en vanskelig situasjon for noen distrikter/siidaer/siidaandeler. Gruppen mente også at det i dag finnes virkemidler som kan benyttes i forhold til de som vurderer eller velger å gå ut av næringen, eller for de som har behov for å øke sine inntekter utenfor reindriften. Gruppen så imidlertid behov for å aktivisere og tilpasse virkemidlene til denne gruppen. Det ble foreslått at NAV Finnmark tok initiativ til et samarbeid mellom ulike aktører.

Som ledd i oppfølgingen av dette arbeidet, ble NRL og LMD i juni 2013 enige om å be NAV Finnmark invitere til informasjonsmøter med aktuelle distriktsstyrer og siidaandelsledere som ble sterkest berørt av reintallstilpasningen. Hensikten med disse møtene var å kartlegge omfanget av de som ønsker å forlate næringen på grunn av reintallstilpasningen, samt gi informasjon om hvilke virkemidler som kan være aktuelle overfor denne gruppen. Disse møtene ble holdt i slutten av oktober.

Avtalepartene ble enige om at det snarlig skulle avholdes et oppfølgingsmøte mellom NRL, Sametinget, Arbeids- og sosialdepartementet, SRF, LMD og NAV Finnmark. Hensikten med et slikt møte, som nå er gjennomført, var å få en orientering om status etter informasjonsmøtene, og å drøfte videre oppfølging av dette arbeidet. Det er etter dette satt igang et arbeid med å utarbeide et konkret opplegg for det videre arbeidet.

6.3.14 Tamreinlagene

Det drives i dag reindrift i fire tamreinlag i Sør-Norge; Lom, Vågå, Fram og Filefjell reinlag. Disse er beliggende i fjellområder innen kommuner i Oppland, Buskerud og Sogn og Fjordane fylker. Reindrift utenfor de samiske områdene er konsesjonsbelagt og avhengig av grunneiertillatelse iht. reindriftsloven § 5.

Tamreinlagene i Sør-Norge er organisert som aksjeselskap/andelslag av bønder/grunneiere og andre som driver reindrift i fellesskap. Antallet andelseiere i hvert reinlag varierer fra under 10 til nærmere 250. Det er felles eierskap til reinen og hvert reinlag har ett felles reinmerke.

Reindriften drives på beitearealer leid av fjellstyrer og private grunneiere. Generelt nyttes kystnære høyfjellsområder i nordvest som barmarksbeite og mer kontinentale og lavereliggende fjell- og skogsområder i sørøst som vinterbeite. Det foretas sesongmessige flyttinger mellom beiteområdene vår og høst/tidlig vinter.

Det totale antallet rein i tamreinlagene er ca. 12.000. Slakteuttaket ligger på 6.000 rein, hvorav andelen kalveslakt utgjør ca 70 pst. Tamreinlagenes andel av den totale reinkjøttproduksjonen omsatt gjennom registrert slakteri utgjør i størrelsesorden 15–20 % av den totale årlige omsetningen i landet.

Formålet med dagens ordninger over reindriftsavtalen er tilpasset utfordringen i den samiske reindriften. Ved at tamreinlagene har en annen oppbygging enn den samiske reindriften, og at organiseringen av de enkelte lagene er ulik, er avtalepartene enige om at det foretas en gjennomgang av reindriftsavtalens ordninger i forhold til tamreinlagenes organisasjon og utfordringer. Gjennomgangen skal også gi svar på hvilke ordninger over avtalen tamreinlagene naturlig bør ta del i, og hvilke ordninger som bør være forbeholdt den samiske reindriften. Vurderingen skal også foreslå eventuelle justeringer slik at aktuelle ordninger over reindriftsavtalen på en best mulig måte møter tamreinlagenes utfordringer.

Avtalepartene er enige i å gi Norsk Institutt for landbruksøkonomisk forskning (NILF) oppdraget med å gjennomføre prosjektet. NILF`s arbeid skal skje i nært samarbeid med SRF som forutsettes å stille det aktuelle grunnlagsmaterialet for utredningen til dispensasjon. Gjennom en referansegruppe skal NILF arbeide i nær kontakt med avtalepartene for drøfting og innspill. NILF utarbeider en rapport som legges fram for avtalepartene innen 1. oktober 2014. Prosjektet forutsettes finansiert innenfor en ramme på inntil 250.000 kroner over kapittel 1151 post 51.

6.3.15 Andre ordninger som sorterer under RUF

Utover de ordningene som er omtalt ovenfor, er avtalepartene enige om at det ikke gjennomføres endringer i de øvrige ordningene som i dag sorterer under Reindriftens utviklingsfond.

6.4 Kostnadssenkende og direkte tilskudd

Avtalepartene ser det som viktig å videreføre stimuleringen til reell markedsrettet produksjon og verdiskaping, og på den måten legge til rette for de reindriftsutøverne som har reindrift som hovedvirksomhet.

Med bakgrunn i behovet for økt slakting og omsetning kommende slaktesesong, har avtalepartene valgt å videreføre prioriteringen av de produksjonsrettede tilskuddene.

Det foreslås en bevilgning på 69,1 mill. kroner for avtaleåret 2014/2015 til ulike direkte tilskudd. Dette er en økning på 1,4 mill. kroner i forhold til gjeldene oppgjør.

6.4.1 Generelle vilkår

Avtalepartene legger til grunn at i de distrikter hvor reintallet i siidaen er for høyt i forhold til det som er fastsatt, vil det skje en reintallsreduksjon i henhold til reindriftsloven § 60 tredje ledd. Gjeldende regelverk med bortfall av tilskudd dersom siidaandelene ikke har redusert i samsvar med fastsatt reduksjon av Reindriftsstyret, videreføres.

For å stimulere til økt slakting og omsetning av reinkjøtt, samt etablere like vilkår i samtlige reinbeiteområder, innføres krav om salg av kjøtt fra rein i eget merke på minimum 50.000 kroner eksklusive merverdiavgift for samtlige siidaandeler i samtlige reinbeiteområder.

Avtalepartene er enige om at det er et behov for å styrke siidaandelsinnehaveren stilling, og derigjennom legge til rette for de reindriftsutøverne som har reindrift som hovedvirksomhet. I forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2013/2014 ble avtalepartene enige om at det gjennomføres en avkorting i de kostnadssenkende og direkte tilskuddene hvor reintallet til siidaandelsinnehaveren og hans/hennes ektefelle og familie i rett opp- eller nedstigende linje, samt søsken til leder av siidaandel er under 85 pst. av det totale reintallet i siidaen i vårflokk.

Avtalepartene er enige om å videreføre gjeldende ordning for Reindriftsavtalen 2014/2015, samt fortsette arbeidet med å styrke siidaandelsinnehaveren stilling.

Før avtalepartene gjennomfører eventuelle endringer i gjeldende ordning, skal effektene sett ut fra formålet med ordningen vurderes. I tillegg skal de administrative konsekvensene vurderes. Vurderingene foretas av en arbeidsgruppe bestående av 4 medlemmer hvorav to medlemmer oppnevnes av NRL og to av Staten ved Landbruks- og matdepartementet. En av statens medlemmer oppnevnes som leder av arbeidsgruppen. Reindriftsforvaltningen er sekretariat for arbeidsgruppen. Arbeidsgruppen overleverer avtalepartene sin rapport innen 1. oktober 2014. Hver av partene dekker sine respektive utgifter i forbindelse med gruppens arbeid.

Arbeidsgruppens rapport vil være et sentralt underlagsdokument ved drøftelser av kjernefamiliebegrepet og eventuelle endringer av dagens ordning under forhandlingene om Reindriftsavtalen 2015/2016.

6.4.2 Distriktstilskudd

Distriktstilskuddet skal bidra til å gi distriktene og tamreinlagene økonomisk grunnlag for å ivareta sitt ansvar og sine oppgaver med utvikling av reindriften i en bærekraftig retning. Dette innebærer bl.a. å få et reintall i balanse med beitegrunnlaget, bedre sikring av reindriftens arealer, økt lønnsomhet, samt å legge til rette for en kriseberedskap.

Foruten tilskudd til Femunden reinbeitedistrikt, er avtalepartene enige om å videreføre gjeldende regelverk og satser.

Når det gjelder Femunden reinbeitedistrikt, vil det bli gjennomført en avkorting i distriktstilskuddet dersom distriktet ikke følger gitte vilkår for utøvelse av reindrift innenfor distriktets grenser, herunder gitte vilkår i avtale mellom Staten og grunneierne i domsområdet fra Høyesteretts avgjørelse i Korssjøfjellet.

Det foreslås en bevilgning på 10,3 mill. kroner til distriktstilskudd for Reindriftsavtalen 2014/2015. Dette er tilsvarende ramme som i gjeldende avtale.

6.4.3 Tilskudd til siidaandeler og tamreinlag

Det gjøres følgende avsetninger til tilskudd til siidaandeler og tamreinlag:

a. Produksjonspremie

Det avsettes 32,7 mill. kroner til ordningen med produksjonspremie.

For å stimulere til økt slakting og omsetning av reinkjøtt foretas en ekstraordinær økning av beregningsprosenten fra 31 % til 35 % av avgiftspliktig salg av kjøtt og andre avgiftspliktige næringsinntekter fra rein. For øvrig videreføres gjeldende regelverk for ordningen.

Produksjonspremien utbetales til leder av siidaandelen. Lederen har ansvaret for å oversende næringsoppgavene fra reineierne som er registrert under siidaandelen innen fastsatt frist. For tamreinlagene vil årsregnskapene danne grunnlaget for beregningen av produksjonspremien.

b. Kalveslaktetilskudd

Det avsettes 17,8 mill. kroner til ordningen med kalveslaktetilskudd.

For å stimulere til økt kalveslakt, foretas en ekstraordinær økning av satsen for kalveslaktetilskuddet fra 275 kroner per kalv til 350 kroner per kalv. For Reindriftsavtalen 2014/2015 gjøres kalveslaktetilskuddet gjeldene for hele slaktesesongen.

I forbindelse med de siste års slaktesesonger har avtalepartene valgt å forlenge kalveslaktetilskuddet fra 31/12 til ut sesongen. Avtalepartene ser behovet for å kartlegge og vurdere effekten av de siste års forlengelse av kalveslaktetilskuddet. Til å gjennomføre denne vurderingen og kartleggingen har avtalepartene valgt å etablere en arbeidsgruppe med 4 medlemmer. To medlemmer oppnevnes av NRL og to av Staten ved Landbruks- og matdepartementet. En av statens medlemmer oppnevnes som leder av arbeidsgruppen. Reindriftsforvaltningen er sekretariat for arbeidsgruppen. Arbeidsgruppen skal overlevere avtalepartene sin rapport innen 20. desember 2014. Hver av partene dekker sine respektive utgifter i forbindelse med gruppens arbeid.

c. Driftstilskudd

Avtalepartene er enige om å avvikle det ordinære driftstilskuddet.

Særskilt tilskudd hvor kvinner står som eneste leder, avvikles. Når det gjelder særskilt tilskudd til leder av siidaandeler under 30 år per 1. januar 2015, videreføres dette tilskuddet med 25.000 kroner.

Det avsettes 1,3 mill. kroner til særskilte driftstilskudd til ungdom.

d. Ektefelle- og samboertillegg

Regelverk for ektefelle- og samboertillegget videreføres. Satsen for ektefelle- og samboertillegget reduseres fra 42.500 kroner til 30.000 kroner.

Det avsettes 1,8 mill. kroner til ordningen med ektefelle- og samboertillegg. For øvrig videreføres gjeldende regelverk.

e. Etableringstilskudd

Det avsettes 2,2 mill. kroner til ordningen med etableringstilskudd.

Etableringstilskuddet videreføres med gjeldende satser. Avtalepartene er enige om at det ikke skal gis etableringstilskudd i de tilfeller hvor etableringen innebærer at fastsatt øvre reintall for siidaen blir overskredet.

6.4.4 Frakttilskudd

Det avsettes 3,0 kroner til ordningen med frakttilskudd.

Gjeldende regelverk og satser ved frakt av reinslakt videreføres.

Regelverket for tilskudd til frakt av levende rein, har vært utfordrende å praktisere. Av den grunn vil avtalepartene i forbindelse med forskriftsutarbeidelsen se nærmere på en forenkling av regelverket knyttet til frakt av levende rein.

I henhold til Forskrift om rapportering av slaktet rein kan de som slakter rein søke om økonomisk støtte til å gjennomføre de alders- og kjønnsbestemmelser som kreves. Denne økonomiske støtten er fram til i dag blitt dekket over SRF sitt driftsbudsjett.

Av den totale bevilgningen til frakttilskudd øremerkes inntil 300.000 kroner som økonomisk støtte til slakteriene for å gjennomføre nødvendige alders- og kjønnsbestemmelser i Reindriftsavtalen 2014/2015.

6.5 Velferdsordninger

Det avsettes 2,6 mill. kroner til velferdsordninger.

Av disse avsettes 1,0 mill. kroner til ordningen med tidligpensjon. Gjeldende satser og regelverk videreføres.

Videre avsettes det 1,0 mill kroner til ordningen med avløsning ved svangerskap og fødsel. Tilskuddet skal bidra til å styrke stillingen til reindriftskvinnene. Tilskudd for leid hjelp ved svangerskap og fødsel forvaltes av Reindriftsforvaltningen. Gjeldende satser videreføres.

Bevilgningen til sykepengeordningen videreføres uendret med 0,6 mill. kroner. Den kollektive innbetalingen over reindriftsavtalen til sykepengeordningen dekker tilleggspremien for økte sykepenger – fra 65 pst til 100 pst av inntektsgrunnlaget for sykdom utover 16 dager. Fødselspenger dekkes også med 100 pst av inntektsgrunnlaget. Bevilgningen beregnes ut fra samlet næringsinntekt for de reineiere som inngår i ordningen. Midlene overføres sentralt til Folketrygden.

Over organisasjonstilskuddet er det øremerket 200.000 kroner til organisering og drift av HMS-tiltak for reindriftsnæringen, jf. pkt 6.6. Tildelingen forutsetter en egenandel på 10 pst fra brukerne av tjenesten. NRL skal årlig rapportere i forhold til bruken av midlene.

6.6 Organisasjonstilskudd

Organisasjonstilskuddet videreføres med 6,1 mill. kroner, herunder 200.000 kroner til HMS-tiltak i reindriften.

Når NRL får sitt organisasjonstilskudd over statsbudsjettet, stilles det en rekke krav til rapportering, og til oppfølging av andre krav. Videre forutsettes det at NRL organiserer sitt arbeid slik at organisasjonen kan delta aktivt i prosesser av sentral betydning for reindriften. Tilskuddet utbetales kvartalsvis på grunnlag av oversendt årsrapport og revisorgodkjent regnskap for siste driftsår, samt budsjett og planer for 2015. Kontingentinntekter og eventuelle tilskudd/refusjoner/inntekter fra andre offentlige institusjoner skal spesifiseres både i regnskap og budsjett.

6.7 Importordninger

Det tollbaserte importvernet skal, innenfor de rammer som Norges forpliktelser i henhold til WTO-avtalen setter, praktiseres på en måte som sikrer reindriftsnæringen et rimelig vern mot konkurrerende import.

Statens Landbruksforvaltning kan fastsette kvoter for reinkjøtt og/eller levende rein for slakting som kan importeres med redusert toll etter samråd med Markedsutvalget for reinkjøtt og reinkjøttbransjen for øvrig. I en situasjon hvor Markedsutvalget og bransjen gir råd om å importere reinkjøtt, forutsetter Landbruks- og matdepartementet at Statens Landbruksforvaltning tar kontakt med departementet.

6.8 Regelverk

Regelverket for Reindriftens utviklingsfond og ordningene under punkt 6.4 fastsettes av LMD i samråd med NRL. Det forutsettes at fastsettelsen finner sted senest 1. juli 2014. Regelverket blir publisert i et eget forskriftshefte som trykkes både med norsk og samisk tekst. Videre blir regelverket lagt ut på SRF sin internettside, samt utsendt til samtlige ledere av siidaandeler.

7 Endringer i statsbudsjettet 2014

I samsvar med Prop. 1 S (2013–2014) for Landbruks- og matdepartementet har Stortinget vedtatt bevilgninger over kapittel 1151 med i alt 109,5 mill. kroner. Det foreslås nå omdisponeringer i statsbudsjettet for 2014, dvs. at kapittel 1151, post 51 økes med 8,9 mill. kr, mot reduksjon av hhv kapittel 1147 post 71 med 1,9 mill. kroner og kapittel 1151 post 75 med 7,0 mill. kroner.

Omdisponeringen på 1,9 mill. kroner fra kapittel 1147 post 71 gjelder tiltak for distrikter som er utestengt fra vinterbeiter i Sverige. Omdisponeringen av 7,0 mill. kroner skal legge til rette for økt slakting og omsetning av reinkjøtt. Det vises til kapittel 5 for nærmere omtale.

Øvrige budsjettforslag det er redegjort for i denne proposisjonen for 2015, med fordeling av Reindriftsavtalens ramme på de ulike postene, legges på vanlig måte frem for Stortinget i forbindelse med ordinær budsjettbehandling gjennom Prop. 1 S (2014–2015) for Landbruks- og matdepartementet.

Tilråding

Landbruks- og matdepartementet

tilrår:

At Deres Majestet godkjenner og skriver under et framlagt forslag til proposisjon til Stortinget om Reindriftsavtalen 2014/2015, og endringer i statsbudsjettet 2014 m.m.

Vi HARALD, Norges Konge,

stadfester:

Stortinget blir bedt om å gjøre vedtak om Reindriftsavtalen 2014/2015, og endringer i statsbudsjettet 2014 m.m. i samsvar med et vedlagt forslag.

Forslag
til vedtak om Reindriftsavtalen 2014/2015, og endringer i statsbudsjettet 2014 m.m.

I

I statsbudsjettet 2014 gjøres følgende endringer:

Utgifter:

Kap.

Post

Formål

Kroner

1147

Reindriftsforvaltningen

71

Omstillingstiltak i Indre Finnmark reduseres med

1.900.000

fra kr 9.520.000 til kr 7.620.000.

1151

Til gjennomføring av reindriftsavtalen

51

Tilskudd til Utviklings- og investeringsfondet økes med

8.900.000

fra kr 33.100.000 til kr 42.000.000.

75

Kostnadssenkende og direkte tilskudd reduseres med

7.000.000

fra kr 67.700.000 til kr 60.700.000

II

Stortinget gir Landbruks- og matdepartementet fullmakt til å iverksette tiltak i henhold til den foreslåtte reindriftsavtalen, og som er knyttet til bevilgninger i 2015.

Vedlegg 1
Reindriftsavtale 1. juli 2014–30. juni 2015

I henhold til Hovedavtalen for reindriftsnæringen av 26. februar 1993, har Landbruks- og matdepartementet og Norske Reindriftsamers Landsforbund inngått følgende reindriftsavtale for driftsåret 2014/2015, gjeldende fra 1. juli 2014 til 30. juni 2015.

1.1 Økonomisk ramme avtaleåret 2014/2015

1.1.1 Bevilgninger over statsbudsjettet

Partene er enige om en ramme for Reindriftsavtalen 2014/2015 på 111,5 mill. kroner.

1.1.2 Priser

Det fastsettes ikke målpris for reinkjøtt i slaktesesongen 2014/2015.

1.2 Reindriftsavtalens bevilgninger følger kalenderåret

Årets forhandlinger gjelder budsjettåret 2015. Bevilgningene innarbeides i statsbudsjettet på ordinær måte gjennom Prop. 1 S (2014–2015) for Landbruks- og matdepartementet (LMD). Stortingsproposisjonen om reindriftsavtalen fremmes som tidligere for behandling i vårsesjonen. Proposisjonen vil både inneholde forslag til budsjettvedtak, og forslag til omdisponeringer mellom poster for 2014. Det forutsettes at Stortinget ved sin behandling av proposisjonen gir Landbruks- og matdepartementet fullmakt til å iverksette tiltak i henhold til den inngåtte reindriftsavtalen, og som er knyttet til bevilgninger i 2015.

1.3 Utviklings- og investeringstiltak

Det bevilges 33,7 mill. kroner til Reindriftens Utviklingsfond (RUF) for avtaleåret 2014/2015.

Ut fra fondets økonomiske situasjon, settes tildelingsrammen til RUF lik bevilgningsrammen.

Avtalepartene legger til grunn at RUF`s styre skal utøve sin myndighet med utgangspunkt i tildelingsrammen, og at styret selv legger opp til en plan for disponering av ikke øremerkede midler som kan understøtte målsettingene for reindriftspolitikken.

For Reindriftens Utviklingsfond gjøres det følgende avsetninger:

1,45 mill. kroner til konfliktforebyggende tiltak

8,2 mill. kroner som reindriftsavtalens andel til Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat

2,0 mill. kroner til fagbrevordningen i reindriften

5,0 mill. kroner til markedstiltak

5,3 mill. kroner til pramming

0,1 mill. kroner til lærings- og omsorgsbaserte tjenester

For øvrig kan fondets midler nyttes til:

støtte ved omfattende tap av rein i ulykker,

reindriftsanlegg, herunder gjerder og slakteanlegg

refusjon av dokumenterte utgifter til deltagelse på kurs/etterutdanning og lignende for reindriftsutøvere,

sikring av reindriftens beiterett, herunder støtte i forbindelse med distriktenes arbeid med sikring av reindriftens arealer,

gjennomføring av strukturtiltak i distrikter med behov for tiltak for reintallstilpasning og ressursutnyttelse,

andre faglige tiltak til fremme for reindriften, herunder veiledning, kursvirksomhet, beitegranskning, planlegging og avlstiltak,

utvikling av binæringer og formål av generell kulturell betydning for reindriftssamene,

støtte til tiltak for reindriftsnæringen som følge av klimaskapte endringer,

andre praktiske tiltak innenfor reindriften, herunder transport av rein,

tilrettelegging av 1-2 dagers kompetansegivende kurs/etterutdanning,

forsknings og kunnskapsformidling,

kvinnerettede tiltak,

SANKS prosjektet «Reindriftens hverdag».

1.4 Kostnadssenkende og direkte tilskudd

Det bevilges 69,1 mill. kroner for avtaleåret 2014/2015 til ulike direkte tilskudd.

1.4.1 Distriktstilskudd

Distriktstilskuddet skal bidra til å gi distriktene og tamreinlagene økonomisk grunnlag for å ivareta sitt ansvar og sine oppgaver med utvikling av reindriften i en bærekraftig retning. Dette innebærer bl.a. å få et reintall i balanse med beitegrunnlaget, sikring av reindriftens arealer, økt lønnsomhet, samt å legge til rette for en kriseberedskap.

Foruten tilskudd til Femunden reinbeitedistrikt, videreføres gjeldende regelverk og satser.

For Femunden reinbeitedistrikt vil det bli gjennomført en avkorting i distriktstilskuddet dersom distriktet ikke følger gitte vilkår for utøvelse av reindrift innenfor distriktets grenser, herunder gitte vilkår i avtale mellom Staten og grunneierne i domsområdet fra Høyesteretts avgjørelse i Korssjøfjellet.

Det avsettes 10,3 mill. kroner til ordningen med distriktstilskudd.

1.4.2 Tilskudd til siidaandeler og tamreinlag

Krav til avgiftspliktig næringsinntekt fra salg av kjøtt fra rein i eget merke på minimum 50.000 kroner eksklusiv merverdiavgift innføres for samtlige siidaandeler. For øvrig videreføres gjeldende generelle vilkår.

Dersom tilslaget på de ulike ordningene fører til at rammen overstiges, skal avtalepartene komme sammen for å finne inndekning innenfor reindriftsavtalens rammer.

Det gjøres følgende avsetninger til tilskudd til siidaandeler og tamreinlag:

Produksjonspremie:

For å stimulere til økt slakting og omsetning av reinkjøtt, økes beregningsprosenten fra 31 % til 35 % av avgiftspliktig salg av kjøtt og andre avgiftspliktige næringsinntekter fra rein. For øvrig gjennomføres det ingen endringer i regelverket og satser.

Det avsettes 32,7 mill. kroner til ordningen med produksjonspremie.

Kalveslaktetilskuddet:

For å stimulere til økt kalveslakt, økes satsen for kalveslaktetilskuddet fra 275 kroner til 350 kroner per kalv.

For Reindriftsavtalen 2014/2015 gjøres kalveslaktetilskuddet gjeldende for hele slaktesesongen.

Det avsettes 17,8 mill. kroner til ordningen med kalveslaktetilskudd.

Driftstilskudd:

Det ordinære driftstilskuddet samt særskilt tilskudd hvor kvinner står som eneste leder, avvikles.

Driftstilskudd til leder av siidaandelen som er under 30 år per januar 2015, videreføres med 25.000 kroner.

Det avsettes 1,3 mill. kroner til særskilt driftstilskudd til ungdom.

Ektefelle- og samboertillegg:

Regelverk for ektefelle- og samboertillegget videreføres. Satsen for ektefelle- og samboertillegget reduseres fra 42.500 kroner til 30.000 kroner.

Det avsettes 1,8 mill. kroner til ordningen med ektefelle- og samboertillegg.

Etableringstilskudd:

Foruten innføring av vilkår om at det ikke skal gis etableringstilskudd i de tilfeller hvor etableringen innebærer at fastsatt øvre reintall for siidaen blir overskredet, videreføres gjeldende regelverk og satser.

Det avsettes 2,2 mill. kroner til ordningen med etableringstilskudd.

1.4.3 Andre tilskudd

Frakttilskudd:

Gjeldende regelverk og satser ved frakt av reinslakt videreføres.

Regelverket for tilskudd til frakt av levende rein, har vært utfordrende å praktisere. Av den grunn vil avtalepartene i forbindelse med forskriftsutarbeidelsen se nærmere på en forenkling av regelverket knyttet til frakt av levende rein.

Det avsettes 3.0 mill. kroner til ordningen med frakttilskudd.

1.5 Velferdsordninger

Det bevilges totalt 2,6 mill. kroner til velferdsordningene i reindriften for Reindriftsavtalen 2014/2015.

1.5.1 Tidligpensjon i reindriften

Gjeldende satser og regelverk videreføres.

Det avsettes 1,0 mill. kroner til tidligpensjon i reindriften i Reindriftsavtalen 2014/2015.

1.5.2 Avløsning ved svangerskap /fødsel

Regelverk og satser for tilskudd til avløsning ved svangerskap/fødsel videreføres. Tilskuddet skal bidra til å styrke stillingen til reindriftskvinnene. Tilskudd for leid hjelp ved svangerskap og fødsel forvaltes av Statens reindriftsforvaltning.

Det avsettes 1,0 mill. kroner til tilskudd til avløsning ved svangerskap/fødsel i Reindriftsavtalen 2014/2015.

1.5.3 Øvrige velferdsordninger

Gjeldende regelverk og avsetting til sykepengeordningen videreføres.

Den kollektive innbetalingen over reindriftsavtalen til sykepengeordningen dekker tilleggspremien for økte sykepenger – fra 65 pst. til 100 pst. av inntektsgrunnlaget for sykdom utover 16 dager. Fødselspenger dekkes også med 100 pst. av inntektsgrunnlaget. Bevilgningen beregnes ut fra samlet næringsinntekt for de reineiere som inngår i ordningen. Midlene overføres sentralt til Folketrygden.

Det avsettes 0,6 mill. kroner til sykepengeordningen i Reindriftsavtalen 2014/2015.

1.6 Organisasjonstilskudd

Bevilgningen til organisasjonstilskudd settes til 6,1 mill. kroner, herunder 200.000 kroner til HMS tiltak i reindriften.

Tilskuddet utbetales kvartalsvis på grunnlag av oversendt årsrapport og revisorgodkjent regnskap for siste driftsår, samt budsjett og planer for 2015. Kontingentinntekter og eventuelle tilskudd/refusjoner/inntekter fra andre institusjoner/departementer skal spesifiseres både i regnskap og budsjett.

1.7 Importordninger

Det tollbaserte importvernet skal, innenfor de rammer som Norges forpliktelser i henhold til WTO-avtalen setter, praktiseres på en måte som sikrer reindriftsnæringen et rimelig vern mot konkurrerende import.

Statens Landbruksforvaltning kan fastsette kvoter for reinkjøtt og/eller levende rein for slakting som kan importeres med redusert toll etter samråd med Markedsutvalget for reinkjøtt og reinkjøttbransjen for øvrig. I en situasjon hvor Markedsutvalget og bransjen gir råd om å importere reinkjøtt, forutsetter Landbruks- og matdepartementet at Statens Landbruksforvaltning tar kontakt med departementet.

1.8 Regelverk

Regelverket for Reindriftens utviklingsfond og ordningene under punkt 4, fastsettes av Landbruks- og matdepartementet i samråd med Norske Reindriftsamers Landsforbund.

Oslo 18. februar 2014

Nils Henrik Sara

Anne Marie Glosli

Vedlegg 2
Sluttprotokoll fra reindriftsavtaleforhandlingene 2014

Staten v/ Landbruks- og matdepartementet og Norske Reindriftsamers Landsforbund (NRL) har gjennomført forhandlinger om Reindriftsavtale for 2014/2015.

Fra Norske Reindriftsamers Landsforbund (NRL) møtte:

Forhandlingsutvalg

Nils Henrik Sara (leder)

Torstein Appfjell

Inge Even Danielsen

Sakkyndig/rådgiver

Berit Marie Lise Eira

Randi Skum

Asgrim Opdal

Gaute Helland

Fra Staten møtte:

Forhandlingsutvalg

Anne Marie Glosli (leder)

Marit Myklevold

Sveinung Rundberg

Sakkyndige/rådgivere

Lill Tove Voje Skorge

Anne Merete M. Sara (Statens reindriftsforvaltning)

Hans Erik Børresen (Kommunal- og moderniseringsdepartementet)

Observatør

Marit Meløy Utsi (Sametinget)

Sekretær

Morten Floor

2.1 Budsjettmessige endringer i Reindriftsavtalen 2013/2014

2.1.1 Utestengning fra vinterbeiter i Sverige

For å finansiere tiltak for distrikter som er utestengt fra vinterbeiter i Sverige sesongen 2013/2014, fremmes ved Stortingets behandling av Reindriftsavtalen 2014/2015 forslag om å omdisponere 1,9 mill. kroner fra kapittel 1147 post 71 til kapittel 1151 post 51.

Det utarbeides forskrift for forvaltning av ordningen.

2.1.2 Bruk av mindreforbruk fra 2013

I forbindelse med Stortingets behandling av Reindriftsavtalen 2014/2015, fremmes forslag om å omdisponere 7,0 mill. kroner fra kapittel 1151 post 75 til kapittel 1151 post 51. En forutsetning for å fremme en ompostering er en godkjenning av mindreforbruket fra 2013.

Avtalepartene er enige om å benytte mindreforbruket til følgende tiltak:

Infrastrukturtiltak som legger til rette for økt slakting av rein

Kompetansegivende kurs knyttet til privat slakting og omsetning av reinkjøtt i nærmarkedet

Pilotprosjekt – Utvikling av reindriftens arealbrukskart

2.1.2.1 Infrastrukturtiltak som legger til rette for økt slakting av rein

Ved inngåelsen av Reindriftsavtalen 2013/2014 ble avtalepartene enige om å sette av 7,5 mill kroner til oppgradering av infrastrukturen knyttet til uttak av slaktedyr.

Etter en nærmere fastsatt prosess, ble det kartlagt et behov i det enkelte reinbeiteområdet. På bakgrunn av denne kartleggingen foretok RUF-styret en prioritering mellom områder og distrikt. Denne prioriteringen sammen med strategisk plan fra våren 2012, skulle legges til grunn ved behandling av søknadene fra distriktene.

Ekstrabevilgningen på 7,5 mill. kroner i 2013 var ikke tilstrekkelig til å imøtekomme de innkomne søknadene. Med bakgrunn i det arbeidet som ble gjort i 2013 og dagens utfordringer i næringen, legger avtalepartene til grunn at RUF-styret i løpet av våren får behandlet søknader om infrastrukturtiltak i den hensikt at anleggene legger til rette for økt slakting og omsetning i sesongen 2014/2015.

Det avsettes 5,0 mill. kroner til infrastrukturtiltak i reindriften.

2.1.2.2 Kompetansegivende kurs

Avtalepartene ser det som hensiktsmessig at det gjennomføres kurs i privat slakting og omsetning av reinkjøtt i nærmarkedet, herunder kurs i gjeldende regelverk og i bruk av krumkniv.

NRL får ansvaret for planlegging og gjennomføring av kursene for reindriftsutøverne. I forkant av gjennomføring av kursene oversender NRL en kursplan med budsjett til Statens reindriftsforvaltning (SRF) for godkjenning. Det skal legges opp til at kursene er gjennomført før slaktesesongen 2014/2015.

Det settes av inntil 500.000 kroner i 2014 til gjennomføring av kompetansegivende kurs i privat slakting og omsetning, herunder bruk av krumkniv.

2.1.2.3 Pilotprosjekt – Utvikling av reindriftens arealbrukskart

Avtalepartene er enige om å gjennomføre et pilotprosjekt i den hensikt å etablere kart som synliggjør og gir en samlet oversikt over gjennomførte utbyggingstiltak innenfor det enkelte distrikts grenser.

SRF gis ansvaret for gjennomføringen av pilotprosjektet, herunder innkjøp av nødvendig kompetanse til gjennomføring av prosjektet. NRL skal involveres i arbeidet.

Avtalepartene ser det som hensiktsmessig at man tar utgangspunkt i reindriftens arealbrukskart. Videre at SRF får ansvaret for den løpende oppdatering av kartene og har eierskapet til kartdatabasen.

Pilotprosjektet gjennomføres i to faser. I første fase gjennomføres en kartlegging av Svenske samebyers arealbrukskart. Kartleggingen omfatter hvordan arealbrukskartene er utarbeidet, finansiert, eierforhold til kartleggingsdataene, hvordan oppdateringen gjennomføres, samt hvilken erfaring Sverige har hatt med egne inngrepskart.

Videre inngår i første fase en vurdering av muligheten for å utvikle dagens arealbrukskart til også å gi en oversikt over gjennomførte utbyggingstiltak innenfor det enkelte distrikts areal. Fortrinnsvis gjennom SRFs medlemskap gjennom Norge digitalt. Dersom sentral stedsfestet informasjon ikke er tilgjengelig gjennom Norge digitalt, skal det vurderes å kjøpe inn nødvendig informasjon.

Første fase skal resultere i en rapport som oversendes avtalepartene til forskriftsmøtet i mai/juni 2014. Avtalepartene avgjør under forskriftsmøtet om SRF skal gå videre med fase to som er å utarbeide inngrepskart for to reinbeitedistrikt. Utarbeidelsen skal være ferdig i løpet av 2014.

Det settes av 1,5 mill kroner til gjennomføring av pilotprosjektet.

2.2 Reindriftsavtalen for 2014/2015

Partene er enige om en reindriftsavtale for 2014/2015, gjeldende fra 1. juli 2014 til 30. juni 2015. Avtaleteksten er gjennomgått og undertegnet.

Avtalepartene er i tilknytning til de enkelte poster og ordninger enige om:

2.2.1 Post 51: Reindriftens utviklingsfond (RUF)

2.2.1.1 Kvinnerettede tiltak

Avtalepartene er enige i at det ikke øremerkes særskilte midler til kvinnerettede tiltak. Avtalepartene understreker at dette ikke er en avvikling av kvinnerettede tiltak, og utelukker dermed ikke reindriftskvinnene fra å søke RUF om prosjektmidler, eller at NRL som organisasjon søker om midler til utviklingsprosjekter.

NRL har utarbeidet en strategi for likestilling i reindriften med konkrete oppfølgingspunkt. Framover vil det være av sentral betydning at NRL arbeider aktivt og målrettet med strategien, samt at NRL foretar en prioritering av de ulike tiltakene. Særlig trekkes frem viktigheten av at NRL legger til rette for økt kvinneandel i egen organisasjon. Dette gjelder både i NRLs styre og i lokallagene.

Retningslinjene for kvinnemidler over RUF utgår ved utgangen av 2014. Avtalepartene er enige om at NRL involveres i arbeidet med utarbeidelse av nye retningslinjer for kvinnerettede tiltak over RUF. Videre skal NRL gis mulighet til å delta aktivt i lanseringen av de nye retningslinjene.

2.2.1.2 Forskning og utvikling

Avtalepartene er enige om at det ikke øremerkes midler til forskning og veiledning i 2014. Det forutsettes at RUF-styret snarlig avklarer hvordan årets avsetting skal brukes.

2.2.1.3 Sametingets tilskuddsordninger til næringsutvikling/STN

For å kunne prioritere tiltak som direkte stimulerer til økt slakting og omsetning av reinkjøtt, er avtalepartene enige om å avvikle bevilgningen til Sametingets tilskuddsordninger til næringsutvikling (STN).

2.2.1.4 Konfliktforebyggende tiltak

Avtalepartene viser til at hovedformålet med de konfliktforebyggende tiltakene er å redusere konfliktene mellom reindriften og det øvrige landbruket, og påpeker viktigheten av at Fylkesmannen i Sør-Trøndelag foretar en grundig kvalitetssikring og prioritering av innkomne søknader sett ut i fra formålet med ordningen. Avtalepartene legger til grunn at man i forbindelse med det kommende jordbruksoppgjøret overfører fylkesmannen minimum tilsvarende bevilgning på 1,45 mill. kroner til samme formål fra jordbruksavtalen.

2.2.1.5 Reinprogrammet

I forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2012/2013, ble avtalepartene enige om å avvikle VSP-rein og å etablere et nytt program tilsvarende Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. Det nye programmet ble gitt navnet Reinprogrammet. Reinprogrammet skal særlig sikre ivaretakelsen av VSP-rein sine kunders utfordringer. Samtidig inngår reiselivsbasert næringsutvikling i reindriften, samt samarbeidstiltak mellom reindriften og foredlingsbedrifter i programmet.

Innovasjon Norge har fremmet forslag om at Reinprogrammet samordnes med

Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. Avtalepartene viser til at begge programmene har tilnærmet lik innretning, og ser at reinkjøttbedriftene har en del å hente på en tettere samordning av programmene. På denne bakgrunn er avtalepartene blitt enige om at Reinprogrammet inkluderes i Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat.

Forutsetningene for dette er at reindriften gis representasjon i styringsgruppen for Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat. Videre forutsettes det at Innovasjon Norge fortsatt har en aktiv innsats og tilrettelegging overfor programmets reinkjøttkunder, og stor oppmerksomhet på å få frem de muligheter som finnes i programmet og Innovasjon Norge for øvrig.

For øvrig er avtalepartene enige om å videreføre programmet når det gjelder innretning og satsingsområder.

Det legges opp til at samordningen av Reinprogrammet og Utviklingsprogrammet for grønt reiseliv og lokalmat skjer fra 1. januar 2015.

2.2.1.6 Fagbrevordningen

Avtalepartene er enige om at fagbrevordningen er en viktig ordning. Imidlertid er partene fortsatt av den mening at ordningen bør fases ut av reindriftsavtalen når annen finansiering er etablert. Avtalepartene forutsetter at Opplæringskontoret skal arbeide aktivt med dette som siktemål.

Som et ledd i arbeidet med å styrke kvinnenes stilling i reindriften, skal opplæringskontoret videreføre prioriteringen av kvinner både blant kommende lærlinger og instruktører. I tillegg påpeker avtalepartene viktigheten av å sikre en geografisk fordeling av lærlingene.

2.2.1.7 Markedstiltak

Avtalepartene er enige om at hovedoppgaven for Markedsutvalget er å sikre norsk reinkjøtt positiv oppmerksomhet og kjøpsutløsende adferd hos sluttbruker. I tillegg skal Markedsutvalget ta på seg formidling av markedsrelevante problemstillinger til andre aktører. Markedsutvalget skal fortsatt benytte Opplysningskontoret for egg og kjøtt (OEK) som strategisk samarbeidspartner til gjennomføring av valgte markedsaktiviteter.

Avtalepartene påpeker at fremover kan ikke aktørene basere seg kun på midler over reindriftsavtalen til generisk markedsføring. Med bakgrunn i at det ikke er omsetningsavgift på reinkjøtt, må bedriftene selv bidra med midler til merkenøytral markedsføring. Det vil derfor være nødvendig at Markedsutvalget har dialog med reinkjøttbransjen om mulige bidrag. Utover den merkenøytrale markedsføringen påpeker avtalepartene viktigheten av at den enkelte bedrift tar større ansvar for å øke sin markedskompetanse og markedsføring av egne produkter.

Markedsutvalget har fått utviklet en generisk visuell identitet for Norsk Reinsdyrkjøtt. Den visuelle identiteten understreker særpreget til Norsk Reinsdyrkjøtt, og spiller på verdiene smakfull, ekte, ren og naturlig. Designet skal gi et inntrykk av reinsdyrkjøtt som Det smakfulle og møre kjøttet fra vidda. Den visuelle profilen ble tildelt merket for god design i 2013 av Norsk Designråd. Avtalepartene oppfordrer Markedsutvalget til å finne hensiktsmessige måter for hvordan reinkjøttbedriftene kan nyttiggjøre seg den visuelle profilen.

Avtalepartene ser viktigheten av at Markedsutvalget samarbeider tett med Reinprogrammet, og at disse også i kommende avtaleperiode legger opp til felles arrangementer.

Markedsutvalget har utarbeidet en håndbok om markedet for reinkjøtt i Norge. Avtalepartene ser at Markedshåndboken vil kunne bidra til bl.a. engasjement og bevisstgjøring i primærleddet ved å bygge et positivt omdømme om reindriften, samt skape større oppmerksomhet omkring betydningen av å produsere og levere kjøtt av god kvalitet. Markedsutvalget har vært aktivt i første fase ved implementering av håndboken. Fram mot slaktesesongen 2014/2015 skal NRL ha gjennomført en implementeringsprosess i egen organisasjon og blant egne medlemmer.

Avtalepartene slutter seg til Markedsutvalgets nye markedsplan for 2014–2015, samt aktivitetsplan for 2014. Markedsutvalgets mindreforbruk fra 2013 overføres til 2014.

Aktiviteten i Markedsutvalget har vært større enn først antatt. Ut fra den posisjonen reinkjøttet har hatt i markedet, har dette vært nødvendig. Aktiviteten har vært større både for medlemmene og for sekretariatet. Fortsatt kreves det et høyt aktivitetsnivå fra Markedsutvalgets medlemmer og fra sekretariatet. Avtalepartene er derfor enige om at Markedsutvalget gis mulighet til å omdisponere inntil 100.000 kroner i budsjettet for 2013 for å kompensere ekstra arbeidsbelastning og økt reiseaktivitet. I tillegg kan ytterligere 100.000 kroner omdisponeres for å legge til rette for at sekretariatet gis mulighet til å følge opp de oppgaver som blir besluttet gjennomført av utvalget.

2.2.1.8 Pramming av rein

Avtalen med Seaworks om pramming av rein utløper den 1. januar 2015. Avtalepartene ser derfor behov for at det oppnevnes en arbeidsgruppe i den hensikt at det utarbeides et forslag som legger til rette for fortsatt bruk av øyer som sommerbeite. Avtalepartene er enige om å oppnevne en arbeidsgruppe med 4 medlemmer. To av medlemmene oppnevnes av NRL, og to av medlemmene oppnevnes av Statens ved Landbruks- og matdepartementet. En av statens medlemmer oppnevnes som leder av arbeidsgruppen. Statens reindriftsforvaltning er sekretariat for arbeidsgruppen. Det forutsettes at avtalepartene drøfter forslaget under forskriftsmøtet våren 2014 og treffer vedtak om den videre prosess.

Arbeidsgruppen gis følgende mandat:

Arbeidsgruppen skal gi en oversikt over distriktenes bruk av øyer som reinbeite, og hvordan flyttingen til og fra disse øyene gjennomføres i dag. Oversikten skal også synliggjøre om distriktene får dekket kostnader ved denne flyttingen.

Arbeidsgruppen skal foreta en vurdering av fremtidig behov for pramming av rein. Videre skal det gjennomføres en vurdering av mulige andre flyttemetoder, samt en oversikt over kostnader ved bruk av disse. Fordeler og ulemper i forhold til dagens ordning med pramming skal også vurderes. Herunder skal det foretas en vurdering av hvilke konsekvenser ulike flyttemetoder vil kunne få for andre reinbeitedistrikt/siidaer i flyttesystemet, og konsekvenser for samisk tradisjonell flytting.

Hver av partene dekker sine respektive utgifter i forbindelse med gruppens arbeid.

Arbeidsgruppen skal i forkant av forskriftsmøtet våren 2014 legge frem sitt forslag ovenfor avtalepartene.

2.2.1.9 Gjeterhytter og anlegg

Avtalepartene er enige om å videreføre satsene i forhold til tilskudd til anlegg. Videre er det enighet om at det ikke gis tilskudd til anlegg til siidaandeler som ikke oppfyller de generelle vilkårene i Forskrift om tilskudd til siidaandeler og tamreinlag, samt for reinbeitedistrikt som ikke oppfyller de generelle vilkårene i Forskrift om tilskudd til reinbeitedistrikt og tamreinlag.

Ordningen med tilskudd til gjeterhytter avvikles.

2.2.1.10 Lærings- og omsorgsbaserte tjenester

I forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2012/2013 ble avtalepartene enige om å etablere en ordning for lærings- og omsorgsbaserte tjenester i reindriften. Det ble satt av 350.000 kroner til utvikling av ordningen.

Dette arbeidet har ikke kommet i gang. Avtalepartene er enige om at det bør etableres lærings- og omsorgsbaserte tjenester i reindriften.

Avtalepartene er enige om å gjennomføre et pilotprosjekt. Pilotprosjektet gjennomføres av Fylkesmannen i Finnmark.

Ved gjennomføringen av pilotprosjektene etableres det en referansegruppe bestående av representanter fra NRL, Sametinget, KMD og LMD. Det tas sikte på at dette arbeidet sluttføres innen 1. desember 2014.

Pilotprosjektene finansieres av de 350.000 kronene som ble satt av over Reindriftsavtalen 2012/2013 + 100.000 kroner over RUF til dekning av for og etterarbeid i forbindelse med gjennomføringen av pilotprosjektene.

2.2.1.11 Reintallstilpasningen

I november 2012 forelå rapporten fra arbeidsgruppen som skulle vurdere konsekvenser av reintallstilpasningen, samt mulige virkemidler. Konklusjonen her var bl.a. at dersom det ikke skjer noen strukturelle endringer i næringen, vil man få en struktur med mange små enheter som må skaffe sin inntekt utenfor næringen. Dette kan igjen føre til en vanskelig situasjon for noen distrikter/siidaer/siidaandeler. Gruppen mente også at det i dag finnes virkemidler som kan benyttes i forhold til de som vurderer eller velger å gå ut av næringen, eller for de som har behov for å øke sine inntekter utenfor reindriften. Gruppen så imidlertid behov for å aktivisere og tilpasse virkemidlene til denne gruppen. Det ble foreslått at NAV Finnmark tok initiativ til et samarbeid mellom ulike aktører.

Som ledd i oppfølgingen av dette arbeidet, ble NRL og LMD i juni 2013 enige om å be NAV Finnmark invitere til informasjonsmøter med aktuelle distriktsstyrer og siidaanledsledere som ble sterkest berørt av reintallstilpasningen. Hensikten med disse møtene var å kartlegge omfanget av de som ønsker å forlate næringen på grunn av reintallstilpasningen, samt gi informasjon om hvilke virkemidler som kan være aktuelle overfor denne gruppen. Disse møtene ble holdt i slutten av oktober.

Avtalepartene er enig om det i løpet av mars måned skal holdes et oppfølgingsmøte mellom NRL, Sametinget, ASD, SRF, LMD og NAV Finnmark. Hensikten med et slikt møte er å få en orientering om status etter informasjonsmøtene, og å drøfte videre oppfølging av dette arbeidet. Det vil etter en slik gjennomgang utarbeides et konkret opplegg for det videre arbeidet.

2.2.1.12 Tamreinlagene

Tamreinlagene har en annen oppbygning enn den samiske reindriften. Videre er organiseringen av de enkelte lagene ulik. Formålet med dagens ordninger over reindriftsavtalen er tilpasset utfordringen i den samiske reindriften. På denne bakgrunn er avtalepartene enige om at det foretas en gjennomgang av reindriftsavtalens ordninger i forhold til tamreinlagenes organisasjon og utfordringer. Gjennomgangen skal også gi svar på hvilke ordninger over avtalen tamreinlagene naturlig bør ta del i, og hvilke ordninger som bør være forbeholdt den samiske reindriften.

Avtalepartene er enige om følgende mandat og prosess for gjennomgang av tamreinlagene og ordningene over reindriftsavtalen:

Kartlegging av de fire tamreinlagenes organisering, eierstruktur og drift.

Kartlegging av hvilke ordninger tamreinlagene i dag tar del i over reindriftsavtalen.

Sett opp mot formålet med dagens ordninger over reindriftsavtalen skal det vurderes hvilke ordninger tamreinlagene naturlig bør ta del, og hvilke ordninger som bør være forebeholdt den samiske reindriften.

Vurderingen skal også foreslå eventuelle justeringer slik at aktuelle ordninger over reindriftsavtalen på en best mulig måte møter tamreinlagenes utfordringer.

Norsk Institutt for landbruksøkonomisk forskning (NILF) får oppdraget med å gjennomføre prosjektet.

NILFs arbeid skal skje i nært samarbeid med SRF som forutsettes å stille det aktuelle grunnlagsmaterialet for utredningen til dispensasjon. Gjennom en referansegruppe skal NILF arbeide i nær kontakt med avtalepartene for drøfting og innspill.

Referansegruppen skal bestå av 4 personer, hvorav 2 oppnevnes av LMD og 2 av NRL.

NILF utarbeider en rapport som legges fram for avtalepartene innen 1. oktober 2014.

Prosjektet forutsettes finansiert innenfor en ramme på inntil 250.000 kroner over kapittel 1151 post 51.

2.2.1.13 Protect Sápmi

Avtalepartene er enige om at Protect Sápmi kan være en viktig aktør for å synliggjøre og ivareta reindriftens interesser i en arealforvaltningssammenheng. Imidlertid er avtalepartene enige om at det ikke er riktig at en finansiell støtte til Protect Sápmi belastes reindriftsavtalen, og at finansiell støtte derfor må følges opp utenfor avtalen.

2.2.2 Post 75: Kostnadssenkende og direkte tilskudd

2.2.2.1 Generelle vilkår for tilskudd til siidaandeler og tamreinlag

For å stimulere til økt slakting og omsetning av reinkjøtt, samt etablere like vilkår i samtlige reinbeiteområder, innføres krav om salg av kjøtt fra rein i eget merke på minimum 50.000 kroner eksklusive merverdiavgift for samtlige siidaandeler i samtlige reinbeiteområder.

2.2.2.2 Styrking av siidaandelsinnehaverens stilling

Avtalepartene er enige om at det er et behov for å styrke siidaandelsinnehaverens stilling, og derigjennom legge til rette for de reindriftsutøverne som har reindrift som hovedvirksomhet. I forbindelse med forhandlingene om Reindriftsavtalen 2013/2014 ble avtalepartene enige om at det gjennomføres en avkorting i de kostnadssenkende og direkte tilskuddene hvor reintallet til siidaandelsinnehaveren og hans/hennes ektefelle og familie i rett opp- eller nedstigende linje, samt søsken til leder av siidaandel er under 85 pst av det totale reintallet i siidaaen i vårflokk.

Avtalepartene er enige om å videreføre gjeldende ordning for Reindriftsavtalen 2014/2015, samt fortsette arbeidet med å styrke siidaandelsinnehaverens stilling.

Før avtalepartene gjennomfører eventuelle endringer i gjeldende ordning, skal effektene sett ut fra formålet med ordningen vurderes. I tillegg skal de administrative konsekvensene vurderes. Vurderingene foretas av en arbeidsgruppe bestående av 4 medlemmer hvorav to medlemmer oppnevnes av NRL og to av Staten ved Landbruks- og matdepartementet. En av statens medlemmer oppnevnes som leder av arbeidsgruppen. Reindriftsforvaltningen er sekretariat for arbeidsgruppen. Arbeidsgruppen overleverer avtalepartene sin rapport innen 1. oktober 2014. Hver av partene dekker sine respektive utgifter i forbindelse med gruppens arbeid.

2.2.2.3 Gjennomgang av kalveslaktetilskuddsordningen

Det nedsettes en arbeidsgruppe for å kartlegge og vurdere effekten av de siste års forlengelse av kalveslaktetilskuddet. Arbeidsgruppen skal bestå av 4 medlemmer hvorav to medlemmer oppnevnes av NRL og to av Staten ved Landbruks- og matdepartementet. En av statens medlemmer oppnevnes som leder av arbeidsgruppen. Reindriftsforvaltningen er sekretariat for arbeidsgruppen. Arbeidsgruppen overleverer avtalepartene sin rapport innen 20. desember 2014. Hver av partene dekker sine respektive utgifter i forbindelse med gruppens arbeid.

2.3 Tiltak som følge av radioaktiv forurensing

2.3.1 Dekning av kostnader ved tiltak som følge av radioaktiv forurensing

Det er avsatt 2,5 mill kroner over kapittel 1147 til finansiering av kostnader vedrørende radioaktivitet i reinkjøtt i 2013.

Regelverket for radioaktivitetstiltak i slaktesesongen 2013/2014 fastsettes etter de samme prosedyrer som for forskriftene etter reindriftsavtalen.

2.3.2 Gjennomgang av radioaktivitetstiltakene i reindriften

De tiltak som ble etablert for å redusere de negative virkningene av reaktorulykken i Tsjernobyl, har snart virket i 30 år. Avtalepartene ser derfor behov for at det oppnevnes arbeidsgruppe for en gjennomgang av forhold omkring radioaktivitetstiltakene i reindriften. Avtalepartene er enige om å oppnevne en arbeidsgruppe med 5 medlemmer. To medlemmer oppnevnes av NRL, ett medlem oppnevnes av Kontaktutvalget for tamreinlagene og to medlemmer oppnevnes av Staten ved/Landbruks- og matdepartementet. Et av statens medlemmer oppnevnes som leder av arbeidsgruppen. Arbeidsgruppen gis følgende mandat:

Arbeidsgruppen skal kartlegge omfanget og bruk av radioaktivitetstiltak. Kartleggingen skal også gi en oversikt over omfang og bruk i Sverige og Finland.

Arbeidsgruppen skal foreta en gjennomgang og en vurdering av om dagens radioaktivitetstiltak fortsatt fungerer etter sin hensikt.

Gruppen skal vurdere den framtidige utformingen og finansieringen av nødvendige tiltak.

Hver av partene dekker sine respektive utgifter i forbindelse med gruppens arbeid.

Arbeidsgruppens rapport legges fram for avtalepartene innen 1. oktober 2014.

Oslo 18. februar 2014

Nils Henrik Sara

Anne Marie Glosli

Vedlegg 3
Tabellvedlegg

Fordeling av avtalens ramme (mill. kroner):

Post

Benevnelse

Reindriftsavtalen 2013/2014

Forslag til avtalen for 2014/2015

Differanse 2013/2014 og 2014/2015

51

Reindriftens utviklingsfond

33,1

33,7

0,6

72

Organisasjonstilskudd

6,1

6,1

-

75

Direkte tilskudd

67,7

69,1

1,4

79

Velferdsordninger

2,6

2,6

-

Sum

109,5

111,5

2,0

Spesifikasjon av post 51: Utviklings- og investeringstiltak (mill. kroner):

Formål

Avtalen 2013/2014, tildelingsramme

Avtalen 2014/2015, tildelingsramme

Kvinnerettede tiltak

1,0

-

Forskning og utvikling

-

-

SNT næringsutvikling

2,00

-

Konfliktforebyggende tiltak

1,45

1,45

Reinprogrammet

8,20

8,20

Fagbrevordningen

2,00

2,00

Markedstiltak

5,00

5,00

Pramming

5,30

5,30

Lærings- og omsorgsbaserte tjenester

-

0,10

Reindriftens hverdag

1,00

1,00

Til disposisjon for RUF’s styre

7,15

10,65

Sum

33,10

33,7

Spesifikasjon av post 75: Kostnadssenkende og direkte tilskudd (mill. kroner):

Benevnelse

Reindriftsavtalen 2013/2014

Reindriftsavtalen 2014/2015

Distriktstilskudd

10,3

10,3

Produksjonspremie

29,0

32,7

Kalveslakttilskudd

15,4

17,8

Driftstilskudd

2,8

-

Særskilt driftstilskudd til ungdom

1,3

1,3

Særskilt driftstilskudd til kvinner

1,2

-

Etableringstilskudd

2,2

2,2

Ektefelletilskudd

2,5

1,8

Frakttilskudd

3,0

3,0

Sum

67,7

69,1

Fotnoter

1)

NINA rapport 821, 2012, «Rovvilt og reindrift – Kunnskapsstatus i Finnmark». NINA rapport 938, 2013, «Beregning av produksjon og tap i reindriften»

2)

NINA rapport 999, 2014, «Effekt av høsting på produksjon og lønnsomhet i reindriften»