Høringsuttalelse 20.10.2006

Forslag til regler om arbeidsgivers adgang til ansattes e-post mv. 
Endring av personopplysningsloven, nytt kapittel i personopplysningsforskriften og ny bestemmelse i arbeidsmiljøloven

Utgangspunktet for reguleringen slik som beskrevet i pt. 5.5.1 reiser spørsmålet om hvordan arbeidstakerens private sfære på arbeidsplassen konkret skal innredes og utformes, bl.a. gjennom instrukser. 

Et prinsipielt forbud mot innsikt i ansattes private e-post og korrespondanse slik som Departementet legger opp til tar utgangspunkt i å sikre arbeidstakers rett på sin private sfære på arbeidsplassen. Arbeidsgiverens interesse i å sikre at all virksomhetsrelevant informasjon kommer frem dit den skal, og hans/hennes interesse i å sikre effektive arbeidsrutiner blir i foreliggende forslag ikke ivaretatt godt nok. 

For å opprettholde en viss balanse bør forslaget følges opp med regler om en større grad av avtalefrihet mellom arbeidsgiver og arbeidstaker enn det som er forutsatt i forslaget fra Departementet, slik at det er mulig å finne praktiske, lett gjennomførbare løsninger både for store og små organisasjoner. 

Det bør f.eks.  tas høyde for at arbeidsgiveren gjennom instrukser eller avtaler kan pålegge den ansatte å innrette to e-postkonti, ett for privat post og ett for firmapost, at arbeidsgiveren gis rett til å åpne all e-post i firmapostkontoen, og at arbeidstakeren er forpliktet til selv å holde orden på at all virksomhetsrelevant informasjon videresendes til denne firmakontoen. 

Alternativt bør det være mulig at arbeidsgiveren gjennom instruks angir at arbeidstakeren ikke har anledning til å innrette en privat e-postkonto på arbeidsplassen, men bruker en felles konto sammen med andre ansatte, f.eks.  i en avdeling, og at arbeidsgiveren har full tilgang til denne kontoen.  

Prinsipielt er det lite belyst om hvorfor staten skal ta ansvar for å sikre ansattes rettigheter i den grad det her legges opp til.  Uten at det tas hensyn til hvordan dette praktisk skal gjennomføres pålegges bedrifter og organisasjoner en del nye tiltak som med letthet kan løses på andre måter. For eksempel kan ansatte sikres lovfestet rett til å bruke sin private mobiltelefon på jobben, til nødvendige private telefoner og til mottak av privat e-post, mens bruk av bedriftens systemer forbeholdes – avtalefestet med avtale mellom arbeidsgiver og arbeidstaker – bredriftens formål og er dermed åpen for innsyn og kontroll fra arbeidsgiveren. 

Således mener jeg at forslaget på flere punkt må tilpasses for å unngå å legge byrder på arbeidsgiverne som strengt tatt ikke er nødvendig for å sikre arbeidstakers rettigheter i forhold til dens privatsfære. 

Når en arbeidstaker stiller utstyr til rådighet som arbeidstaker trenger for å utføre jobben, om det nå er en datamaskin eller en boremaskin, så kan ikke statens oppgave være å sikre at arbeidstakeren skal kunne bruke boremaskinen til private formål. Det er heller ikke statens oppgave å beskytte arbeidstakeren mot arbeidsgiveren slik at arbeidsgiveren ikke skal få opplysning om hvordan og når arbeidstakeren har brukt boremaskinen. Dette er selvsagt satt på spissen, men hele forslaget er litt preget av ensidigheten som kommer til uttrykk i dette eksempelet. 

Hans J. Kotthaus